,

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                            
 
27 листопада 2024 року                            
м. Київ                                                         
 
справа № 613/1404/23
 
провадження № 61-7443св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць, Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Цурканом Вікторомм Івановичем, на рішення Богодухівського районного суду Харківського області від 08 січня 2024 року у складі суддіШалімова Д. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі судового наказу Богодухівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року у справі № 613/172/18 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2018 року. 
 
Зазначав, що він сумлінно сплачував аліменти на дитину у розмірі, встановленому судовим наказом, проте наразі обставини змінилися так, що він не взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у вказаному розмірі.                Так, 06 грудня 2019 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого                у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Посилався на те, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та початку воєнного стану він, як військовослужбовець, з родиною переїхав за місцем проходження служби і на сьогодні проживає у м. Харкові, де проходить службу у лавах Збройних сил України.
 
Вказував, що з липня 2023 року він припинив фактичні шлюбні відносини                                        з ОСОБА_1 та сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 ,                 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно. Після розлучення він не має власного житла у м. Харкові, несе додаткові витрати на оренду житла та компенсацію власнику квартири комунальних платежів, яка                           в опалювальний період становить більше 7 000 грн на місяць. Крім того, з червня 2023 року йому припинили виплачувати додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
 
Позивач вважав, що для забезпечення потреб обох його дітей, ураховуючи зменшення його доходів та необхідність нести додаткові витрати на оренду житла, є необхідність зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки від усіх його доходів, що є більшим ніж сума прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Богодухівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року у справі № 613/172/18 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше  50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення                  з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Богодухівського районного суду Харківського області від 08 січня                       2024 рокупозов  ОСОБА_1 задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь                    ОСОБА_2 на підставі судового наказу Богодухівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року у справі № 613/172/18, на утримання дитини ОСОБА_7 з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Припинено нарахування аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Богодухівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року                        у справі № 613/172/18.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції оцінив надані сторонами докази, виходив з рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини та врахував сімейний стан платника аліментів, а саме те, що на його утриманні з`явилася друга неповнолітня дитина. 
 
Районний суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зменшенню                                  з 1/4 частини до 1/6, що відповідає принципам розумності, справедливості,                         що забезпечить найкращі інтереси всіх дітей, які перебувають на утриманні позивача.
 
Додатковим рішенням Богодухівського районного суду Харківського області                         від 25 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката                         Агаєвої С. М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
У задоволенні вимог представника ОСОБА_1 - адвоката Агаєвої С. М. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. відмовлено.
У задоволенні вимог представника ОСОБА_2 - адвоката Цуркана В. І. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат пов`язаних                          з розглядом справи та витрат на правничу допомогу відмовлено.
 
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, районний суд виходив із того, що представником позивача попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат поданий вчасно, їх розмір належно підтверджено відповідними документами, а тому витрати на правову допомогу підлягають компенсації ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 . Зменшуючи розмір відповідних витрат, суд урахував заперечення представника відповідача, принцип розумності та співмірності витрат.
 
При цьому суд першої інстанції відмовив представнику ОСОБА_2 у стягненні понесених нею витрат на правову допомогу, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, тому, відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Цуркана В. І. залишено без задоволення, а рішення Богодухівського районного суду Харківського області                       від 08 січня 2024 року - без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Агаєвої С. М. на додаткове рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Цуркана В. І. додаткове рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року задоволено частково.
Додаткове рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
 
Апеляційний суд погодився з висновками районного суду про те, що змінився матеріальний та сімейний стан позивача, що є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що сімейний стан платника аліментів змінився, що відповідно до статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням.
 
При цьому, апеляційний суд вважав, що заявлений позивачем розмір витрат                       на правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, підлягає, зменшенню                          з 10 000 грн до 5 000 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідає, як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат. 
 
Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 04 червня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Цуркана В. І. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 850 грн та 45 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (поштове відправлення), а всього - 2 895 грн.
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
 
Апеляційний суд вважав, що ОСОБА_2 довела понесення нею витрат                           на професійну правничу допомогу, проте заявлений розмір витрат (10 700 грн)                               не є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами                                         та не відповідає критерію розумності таких витрат, тому зменшив їх до 2 850 грн
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Цуркан В. І., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 08 січня 2024 року, постанову Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У травні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                            у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У липні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Цурканом В. І., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного встановлення обставин справи, не надали належну правову оцінку поданим доказам.
 
Зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку із цим його майнового стану, а наявність дітей, на користь яких за рішеннями судів стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому посилався на відповідну практику Верховного Суду.
 
Додатково вказує на позбавлення права на участь у судовому розгляді справи в суді першої інстанції, посилаючись на незабезпечення представнику позивачки можливості прийняти участь у справі в режимі відеоконференції.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_2 - адвокат Цуркан В. І. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/16-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21) та від 20 грудня  2021 року у справі № 681/15/21 (провадження № 61-15542св21), що передбачено пунктом 1 частини другої               статті 389 ЦПК України.
 
Також представник ОСОБА_2 - адвокат Цуркан В. І. зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Агасаєва С. М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України.
 
Вважає безпідставними твердження заявника щодо порушення районним судом процесуальних прав її представника, оскільки саме стороною відповідачки вчинялися дії щодо затягування судового процесу, що є зловживанням процесуальними правами.
 
Зазначає, що судами попередніх інстанцій правильно враховані доводи позивача щодо рівного забезпечення дітей, які народженні в різних шлюбах, оскільки вони мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1                        та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження                         серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодохувського районного управління юстиції в Харківській області 30 січня                  2007 року (том 1, а. с. 9).
 
Судовим наказом Богодухівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року у справі № 613/172/18 стягнуто з  ОСОБА_1 на користь                  ОСОБА_2  аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше                          10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи                               з 13 лютого 2018 року (том 1, а. с. 11).
 
06 грудня 2019 року між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_8 укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 06 грудня 2019 року за актовим записом № 58, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно (том 1, а. с. 10).
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у  ОСОБА_1 та  ОСОБА_1 народилась донька  ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                      (м. Харків) 17 липня 2020 року (том 1, а. с. 8).
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 року у справі № 642/3823/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму та не більше                    10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - 10 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття               (том 1, а. с. 63-65).
 
Відповідно до довідки про доходи від 22 серпня 2023 року № 10, виданої Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого інженера в 2 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та з 01 липня 2022 року до 31 липня 2023 року отримав дохід                                               у розмірі 653 808,10 грн, всього утримано за вказаний період часу - 223 133,11 грн.
Крім того, ОСОБА_1 з червня 2023 року припинили виплачувати додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого            2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового         і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»                       у розмірі 30 000 грн, тому його дохід за останній місяць становить 17 666,61 грн, замість 40 434,14 грн, які отримувалися до травня 2023 року (том 1, а. с. 12). 
 
Згідно з договором оренди квартири у приватної особи від 07 липня 2023 року між ОСОБА_10 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 , відповідно п. 5.1 якого орендна плата за користування квартирою та майном складає 3 600 грн на місяць. Крім того, відповідно до п. 6 договору орендарем сплачуються комунальні послуги, згідно з показаннями лічильників та виставлених рахунків. Також при укладені договору оренди ОСОБА_1 було сплачено «страховий платіж» у розмірі                         3 600 грн (том 1, а. с . 55-56).
 
30 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та Центром підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання та державної підсумкової атестації «Школа Кевін» було укладено договір № 30/10 про надання послуг, відповідно до додатку № 1 якого вартість навчання сина ОСОБА_7 складає 15 660 грн (том 1, а. с.79-83).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій             статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою                   статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом                           Цурканом В. І., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                    з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                             і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
 
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька                         і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
 
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
 
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
 
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
 
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду:                                        від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22),               від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
 
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року              № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
 
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 року (справа № 642/3823/23) з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання ще однієї дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , тобто він уже сплачує аліменти на двох дітей.
 
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга                             статті 77 ЦПК України).
 
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що після визначення судовим наказом Богодухівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року розміру аліментів на сина  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан та матеріальне становище позивача змінилися у зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання ще однієї дитини, що на підставі положень                                            статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог                      в частині зміни матеріального становища ОСОБА_1 у зв`язку з утриманням двох дітей. При цьому вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_2 з 1/4 на 1/6 частин.
 
Посилання касаційної скарги на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року                                                   у справі № 760/9783/16-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня                       2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня                 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 21 липня                  2021 року у справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21) та від 20 грудня  2021 року у справі № 681/15/21 (провадження № 61-15542св21), колегія суддів відхиляє, оскільки такі зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначених справах та справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини.
 
Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги щодо обмеження права представника заявниці на участь у судовому розгляді справи в суді першої інстанції, з огляду на належне повідомлення сторони позивача про дату та час розгляду справи в районному суді апеляційної інстанції. Крім того, відсутність технічної можливості для проведення судового засідання в режимі відеоконференції (зайнятості в цей день всіх залів судових засідань, оснащених необхідним обладнанням та програмним забезпеченням, нестабільність Інтернет з`єднання, перебої світла), не свідчить про порушення районним судом норм процесуального права. При цьому відповідачкою не надано доказів того, що це позбавило її можливості з`явитися в судове засідання, про яке вона була належно повідомлена.
 
При цьому, касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності додаткового рішення Богодухівського районного суду Харківського області від 25 січня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат, оскільки зводиться до цитування норм процесуального законодавства та посилань заявника на відповідну практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Висновки судів попередніх інстанцій відповідають нормам матеріального та процесуального права, а оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням положень статей 263-265 ЦПК України, відтак, скасуванню не підлягають.
 
Отже, доводи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,                    а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції на користь заявника, немає.
 
Керуючись статтями 133, 137, 141, 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її                                    представником - адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Богодухівського районного суду Харківського області від 08 січня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець