КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участю захисника ОСОБА_1 , розглянувши апеляційні скарги захисника Ігнатова Д.І., Чечотки В.В. на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, -
                                                                                       
                                            ВСТАНОВИЛА:
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 06.04.2024 року о 18 год. 05 хв. по вул. Сім`ї Сосніних, 17А в м. Києві керував транспортним засобом «BMW 525», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, захисник Ігнатов Д.І. та Чечотка В.В. подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких просять постанову Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
 Доводи апеляційних скарг обґрунтовують тим, що суд першої інстанції, притягнувши ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, не з`явився, захисником Ігнатовим Д.І. надано заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_2 , вказавши, що така позиція узгоджена з ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Ігнатова Д.І., який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.  
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД за №500603 від 06.04.2024 року, ОСОБА_2 06.04.2024 року о 18 год. 05 хв. по вул. Сім`ї Сосніних, 17А в м. Києві керував транспортним засобом «BMW 525», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 (2) ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Ігнатов Д.І. вказав, що склад правопорушення, вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, з яким працівниками поліції ОСОБА_2 ознайомлено одразу після його складання на місці події, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак постановою Подільського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
    Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.   
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. 
Також в рішенні «Коробов проти України» від 21.07.2011 ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджуються зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Із дослідженого у судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеозапису із нагрудної бодікамери убачається, що під час ознайомлення працівниками поліції ОСОБА_2 зі складеним одразу на місті події протоколом про адміністративне правопорушення відсутня інформація про те, за якою саме частиною статті 130 КУпАП його визнано винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення.
При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що при викладені фактичних обставин, особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, вказано обставини, які відповідають диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, і кваліфікуюча ознака «повторно» , що відповідає диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, не вказана. 
Також, у протоколі зазначено як норму, якою передбачена відсутність за дане правопорушення, - ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із наданої захисником ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №500603 від 06.04.2024 року також убачається, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції вийшов за межі протоколу - фактично обвинувачення - є обґрунтованими.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиції ЄСПЛ.
У справі "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyevav.Russia", рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Отже, суд першої інстанції не дотримався у повній мірі вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, а тому постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю. 
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - скасувати; провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
                Суддя
Київського апеляційного суду                                                     О.М. Сітайло