ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9330/24 Справа № 234/7834/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       05 листопада 2024 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович,
на заочне рішення  Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 30 липня 2024 року, -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
16 червня 2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.
Представник позивача просив: визнати за ОСОБА_1 на підставі набувальної давності право власності на 2-кімнатиу квартиру загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 26.0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2001, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Мельниковою В.О. за реєстраційним № 1114.
Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 30 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
26.08.2024 року від  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович, надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 30 липня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем було доведено, що відповідач не пред`являв відповідних вимог та не заявляв ніяких позовів щодо витребування квартири, починаючи з 2001 року.
Також, зазначає, що позивачем доведено всі необхідні умови для набуття спірної квартири за набувальною давністю.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Представник ОСОБА_1 адвокат Берзінь С.Л. у судовому засіданні в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримав.
Інші сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.193-196), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

За ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Мельниковою В.О. за реєстраційним № 1114, зареєстровано право приватної власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом також досліджено надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг та заяву ОСОБА_3 про надання субсидії за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до нотаріально посвідченої розписки ОСОБА_2 від 22.09.2006 року остання зобов`язалась переоформити право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .
Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком позивача.
Згідно з довідкою приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Соловйової С.С. від 15.03.2021 року єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його донька ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду даним позовом ОСОБА_1 вказує на порушення її права на власність та визначає спосіб захисту такого порушення, шляхом визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.
Як зазначено у позові, спірну квартиру було придбано на ім`я ОСОБА_2 13.03.2001 року, яка 22.09.2006 року склала нотаріально посвідчену розписку, відповідно до якої зобов`язалась переоформити право власності на ОСОБА_3 ..
Наведене вказує на те, що померлий ОСОБА_3 та спадкоємець ОСОБА_1 завжди знали, хто є власником спірного майна. Позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.
Також позивачем не доведено, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном є безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.
Таким чином, ОСОБА_3 та його спадкоємець ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі, не набули права власності на спірне житлове приміщення, а сам по собі факт користування спірним майном не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю.
Оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено наявності усього переліку обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд першої інстанції доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог останньої.

Таким чином, розглянувши справу в межах позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що про відсутність у позивача підстав для набуття права власності на спірне майно, відповідно до статті 344 ЦК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що померлий ОСОБА_3 та спадкоємець ОСОБА_1 завжди знали, хто є власником спірного майна.
При цьому, позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником, про що зазначено у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.
Тож враховуючи приписи статті 263 ЦПК України, практику Верховного Суду, доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
Отже, доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено наявності усього переліку обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що дана квартира була у фактичному користуванні її батька ОСОБА_3 з 13.03.2001 року до його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначає, що прийняла спадщину після смерті свого батька, але квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , не входить до спадкової маси, оскільки ОСОБА_3 за життя не отримав права власності на вказану кварту.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивачка не вступила у спадщину на спірну квартиру, в якій фактично протягом майже 20 років проживав її батько ОСОБА_3 та не має права претендувати на цю квартиру в порядку ст.344 ЦК України, оскільки фактичне користування цією квартирою було з боку її померлого батька, а не з її боку.

При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Берзінь Сергій Людвигович залишити без задоволення.
Заочне рішення  Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 30 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 05.11.2024 року.

Судді: