КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 754/9729/24                                                                        Головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
Провадження № 22-ц/824/16221/2024                                                    Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
11 грудня 2024 року                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 травня 2024 року в м. Києві на перехресті вул. Л. Каденюка, вул. Будівельників та вул. В. Сосюри мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої належний позивачу на праві власності транспортний засіб «Skoda Rapid» отримав механічні пошкодження.
Винним у скоєнні вказаної ДТП визнано відповідача постановою суду від 30 травня 2024 року у справі № 755/8572/24.
На момент ДТП відповідач не мав договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим позивач з метою отримання страхового відшкодування та встановлення розміру матеріального збитку звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ).
Відповідно до звіту № 20284 від 31 травня 2024 року, що був виконаний на замовлення МТСБУ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 170 024,11 грн, а вартість відновлювального ремонту - 284 372,92 грн.
07 червня 2024 року на станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_3 було проведено відновлення пошкодженого транспортного засобу та встановлено, що фактична вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 269 380,00 грн.
Факт проведення зазначених вище ремонтних робіт підтверджується актом виконаних робіт № 03 від 07 червня 2024 року, а також фіскальними квитанціями щодо перерахування коштів позивачем на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 в період з 08 по 14 червня 2024 року.
МТСБУ на підставі чинного законодавства здійснило позивачу як потерпілій особі регламентну страхову виплату в межах встановленого ліміту у розмірі 160 000,00 грн, тому залишок невідшкодованих позивачу фактично понесених витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу становить 109 380,00 грн (269 380,00 грн - 160 000,00 грн) і обов`язок сплатити зазначену різницю заподіяної майнової шкоди слід покласти на відповідача, як винуватця ДТП.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 109 380,00 грн матеріальної (майнової) шкоди та понесені судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 024,11 грн майнової шкоди та 111,00 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Синюка С.Л. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив положення статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статей 22, 1187, 1194 ЦК України, внаслідок чого не врахував, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром майнової шкоди і страховою виплатою, здійсненою МТСБУ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Стягнення такої різниці у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а винуватець ДТП не вправі при відшкодуванні реальних збитків вимагати врахування зношеності транспортного засобу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачу має бути відшкодована реально заподіяна майнова шкода з урахуванням виплаченого страхового відшкодування та коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу, оскільки відповідач до фізичного зносу належного позивачу автомобіля відношення не має. Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу підлягає відшкодуванню 10 024,11 грн майнової шкоди (170 024,11 грн - 160 000,00 грн).
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Синюк С.Л. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідач та його представник за довіреністю - Бондаренко Н.П. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнитиз таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 07 листопада 2023 року є власником автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 .
09 травня 2024 року о 15 год. 15 хв. в м. Києві на перехресті вул. Л. Каденюка, вул. Будівельників та вул. В. Сосюри ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , і повертаючи ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів з матеріальними збитками.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 у справі № 755/8572/24 (суддя Галига І.О.) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП за статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ виплатило позивачу за його зверненням 160 000,00 грн страхового відшкодування, що сторонами не заперечувалось.
Відповідно до звіту № 20284 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 31 травня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 09 травня 2024 року, станом на дату ДТП складає 170 024,11 грн.
За вищевказаним звітом вартість майнової шкоди визначалась з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «Skoda Rapid», який становить 0,46.
Згідно із актом виконаних робіт № 03 від 07 червня 2024 року на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту вартість ремонту автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , без ПДВ становить 269 380,00 грн, які були сплачені позивачем на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 в період з 08 по 14 червня 2024 року відповідно до наданих чеків (квитанцій).
Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що його транспортний засіб було пошкоджено з вини відповідача, тому він зобов`язаний сплатити йому різницю між фактичним розміром майнової шкоди (вартістю відновлювального ремонту автомобіля) і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснена МТСБУ на підставі пункту 41.1 статті 41 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі 109 380,00 грн (269 380,00 грн - 160 000,00 грн).
Відповідач в суді першої інстанції позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього суми збитків у розмірі дійсної реальної майнової шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, а в іншій частині вимоги позивача не визнав, посилаючись на їх безпідставність.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу має бути відшкодована реально заподіяна майнова шкода, тобто з урахуванням виплаченого страхового відшкодування та коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу, оскільки відповідач до фізичного зносу належного позивачу автомобіля відношення не має. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили, що визначена позивачем вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу даного транспортного засобу суду не надано, тому позивачу підлягає відшкодуванню 10 024,11 грн майнової шкоди (170 024,11 грн - 160 000,00 грн).
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Між сторонами існує спір, що виник з деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди власнику пошкодженого майна (транспортного засобу) винною особою - заподіювачем шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до абзацу 2 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Водночас відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Зазначена норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком (МТСБУ). Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). 
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Відтак, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У даному випадку позивачем як потерпілою особою пред`явлено вимогу до відповідача як винуватця ДТП про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку виплатило МТСБУ, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої встановлено складеним на замовлення МТСБУ звітом № 20284 від 31 травня 2024 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, за результатом проведення огляду і оцінки автомобіля позивача. 
Відповідно до вказаного звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 170 024,11 грн (з урахуванням зносу), а вартість відновлювального ремонту - 284 372,92 грн.
Разом з тим, позивачем на станції технічного обслуговування було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу вартістю 269 380,00 грн, що є меншим значенням від вартості відновлювального ремонту автомобіля, яка була визначена у звіті № 20284 від 31 травня 2024 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.
Колегія суддів в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказаний правовий висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20, який підлягає врахуванню в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 , що відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16, згідно якого за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна, підстав для відступу від якого колегія суддів не вбачає, оскільки у справі, що переглядається, позивач заявив вимогу не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП, винуватцем якого є відповідач.
Стягуючи з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, суд першої інстанції не врахував, що такий підхід застосовується для розрахунку розміру страхового відшкодування потерпілій особі страховиком заподіювача шкоди, тоді як у даному випадку слід брати уваги вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування його фізичного зносу.
За таких обставин ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в сумі 109 380,00 грн, оскільки такий розмір відшкодування визначено згідно вимог чинного законодавства, адже за обставин цієї справи автомобіль не є фізично знищеним і позивачем заявлено вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди у зв?язку з необхідністю відновлення автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу).
Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
Суд першої інстанції безпідставно взяв в основу здійсненого обрахунку значення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, в сумі 170 024,11 грн, яке було визначено у звіті суб`єкта оціночної діяльності з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «SkodaRapid», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки у справі, яка переглядається, позивачем було заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (реальних збитків), до яких законом віднесено витрати, що особа вже зробила для відновлення свого порушеного права. 
Позивачем надано належні докази на підтвердження завданих йому збитків у вигляді витрат, які він був змушений зробити для відновлення свого майна до попереднього стану (вартості відновлювального ремонту), тому він вправі вимагати відшкодування завданих збитків у повному обсязі відповідно до вимог статей 22, 1192 ЦК України.
Стягнення майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі з відповідача, як з винної особи, у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, так як вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування і така різниця становить 109 380,00 грн (269 380,00 грн - 160 000,00 грн).
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. 
У зв`язку з цим, суд першої інстанції повинен був неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі, втім зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що розглядаючи вказаний позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новийрозподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 1 211,20 грн сплаченогосудового збору за подання позовної заяви та 1 816,80 грн - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 3 028,00 грн судових витрат.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкодизадовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 109 380,00 грн (сто дев`ять тисяч триста вісімнадцять гривень) та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній