УХВАЛА                                         

19 грудня 2024 року 
м. Київ
справа № 753/970/24
провадження № 61-14158св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                    Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
скаржник -  ОСОБА_1 ,  
особа, дії якої оскаржуються - Дарницький відділ Державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 
стягувач - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,
 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Дарницького ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив:
 
визнати неправомірною бездіяльність Дарницького ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту, накладеного на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 10 квітня 2012 року, запис про обтяження № 12510310;
зобов`язати Дарницький ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 10 квітня 2012 року та вилучити запис про обтяження № 12510310 від 18 травня 2012 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
 
В обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2012 року у справі № 2-2246/12 за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,                 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 з відповідачів стягнуто заборгованість в загальному розмірі 1 634 946,95 грн та судовий збір                               1 820,00 грн.
 
10 квітня 2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РЮУ у                         м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження                № НОМЕР_2 (стягнення 1 820,00 грн). 
 
10 квітня 2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РЮУ у                 м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження                        № НОМЕР_1 з накладенням арешту на майно боржника (стягнення                                 1 634 946,95 грн). 
 
30 січня 2013 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РЮУ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий лист до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.
 
В окреме провадження стягнення виконавчого збору чи інших витрат не виділялося.
 
13 січня 2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у                 м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 634 946,95 грн. 
 
02 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у                 м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий лист до ВДВС Дарницького РЮУ у м. Києві.
 
11 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РЮУ у                    м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 634 946,95 грн.
 
24 жовтня 2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено договір «Про припинення договору поруки», за умовами якого сторони вирішили припинити дію договору поруки № 13644-ДП1 від 02 березня                  2010 року з моменту укладення цього договору. Цей договір набирає сили з моменту його укладення та є невід`ємною частиною договору поруки.
 
25 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РЮУ у                      м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа (пункт 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Таким чином, обов`язок щодо повернення боргу стягувану чи виконання виконавчого листа № 2-2246/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованості, відсутній.
 
У 2018 році боржник звертався до ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із запитом про надання інформації стосовно виконавчих проваджень відкритих стосовно нього та отримав відповідь згідно з якої матеріали вищевказаного виконавчого провадження знищені. 
 
Більш того, в 2018 році боржник звертався до ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арештів, накладених відповідною постановою та в усному порядку державний виконавець пообіцяв зняти накладений арешт, оскільки у зв`язку з укладенням між поручителем та боржником договору про припинення договору поруки, обов`язок сплати боргу поручителем відсутній. Так, боржник повіривши виконавцю, не перевірив чи вчинив він відповідні дії.
 
Однак, у 2023 році при спілкуванні з нотаріусом, боржнику стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обкатів нерухомого майна стосовно ОСОБА_1 зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.
 
З метою захисту свого права він звернувся до Дарницького ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із вмотивованою заявою про скасування арешту від 03 листопада 2023 року.
 
Однак, станом на день подання даної скарги відповідь на вказану заяву отримано не було, а арешт не знято.
 
Скаржник вважає ігнорування заяви про скасування арешту та не зняття арешту з майна боржника бездіяльністю органу виконавчої служби, оскільки сторони дійшли домовленості щодо припинення договору поруки з моменту його укладення, який покладав на боржника обов`язок сплатити борг за основного боржника, а стягувач сам звернувся до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого документа, що й було зроблено державним виконавцем. 
 
Відтак, доцільність існування арештів відсутня, а їх наявність порушує права боржника як власника майна.
 
Посилаючись на викладені обставини, просив задовольнити скаргу.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року скаргу задоволено.
 
Визнано неправомірною бездіяльність Дарницького ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого листа № 2-2246/12, виданого Дарницьким районним судом                 м. Києва.
 
Зобов`язано Дарницький ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 (НОМЕР_4) з примусового виконання виконавчого листа № 2-2246/12, виданого Дарницьким районним судом                   м. Києва; вилучити обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер запису про обтяження 12510310; тип обтяження - арешт нерухомого майна; дата та час реєстрації - 18 травня 2012 року; підстава - постанова про відкриття виконавчого провадження б/н, 10 квітня 2012 року, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві).
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу, проте всупереч вимогам статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем безпідставно не знято арешт, накладений в процесі проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 (НОМЕР_1), що й стало підставою для звернення заявника до суду зі скаргою. Тому відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та обмеження щодо розпорядження боржником належним йому майном.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, головний державний виконавець Дарницького ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О. Б. звернулась до суду з апеляційною скаргою.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року апеляційну скаргу головного державного виконавця Дарницького ВДВС у                   м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції                (м. Київ) задоволено частково, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що повернення виконавчого документа постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у                    м. Києві від 25 грудня 2014 року за заявою стягувача ПАТ «ПроКредит Банк», відповідно до вимог частин четвертої, п`ятої статті 59  Закону України від                02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), не є підставою для скасування арешту, враховуючи наявність непогашеного виконавчого збору та (або) витрат виконавчого провадження.
23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2.,  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
12 листопада 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. 
 
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку. 
 
Ухвалою від 12 грудня 2023 року колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відкрила касаційне провадження у справі  2/1522/11652/11 (провадження № 61-15480св23) за касаційною скаргою  ОСОБА_7 , поданої її представником - адвокатом Гареєвим Є. Ш., а ухвалою від 31 жовтня 2024 року на підставі частини третьої статті 403 ЦПК України передала цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважала за необхідне відступити від висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформульованого у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15 (адміністративне провадження № К/9901/12587/18).
 
Мотивуючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону (частина перша статті 30 Закону № 606-XIV).
 
Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у випадках, передбачених частиною першою статті 47 Закону № 606-XIV. Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
 
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).
 
Виконавче провадження підлягає закінченню у випадках, передбачених частинами першою та другою статті 49 Закону № 606-XIV.
 
У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
 
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону № 606-XIV).
 
У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частини перша та друга статті 40 Закону № 1404-VIII).
 
У справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 61-15480св23) суди відмовили заявниці у знятті (скасуванні) арешту з її нерухомого майна, накладеного відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № НОМЕР_5, виданої 23 травня 2013 року, б/н, виданої 03 червня 2015 року, б/н, виданої 19 жовтня 2015 року, та вказали, що відповідно до Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі). На момент розгляду справи в судах порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника врегульовано частинами третьою, четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII. Оскільки заявницею рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2013 року про стягнення з неї коштів не виконано, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено, підстави для зняття арешту, передбачені на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у 2014 році за статтею 50 Закону № 606-XIV і на час розгляду судом скарги заявниці за статтею 59 Закону № 1404-VIII, відсутні.
 
У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 333/395/22 (провадження № 61-9753св23) зроблено висновок, що арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є завершеним. Лише факт такого повернення, зокрема через відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна та коштів. Стягувач може повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Тоді як за заявою боржника суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України.
 
Близький за змістом висновок сформульовано у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, постановах Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08.
 
Натомість у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15 (адміністративне провадження № К/9901/12587/18) зроблено висновок про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Крім того, наслідки завершення виконавчого провадження, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу встановлені пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, яким передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). З наведеної норми встановлено, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець повинен, зокрема, зазначити наслідки завершення відповідного виконавчого провадження, яким у цьому випадку є зняття арешту з майна і коштів позивача, а тому твердження скаржника, що при поверненні виконавчого документа стягувачу арешти, накладені на майно боржника, не знімаються, є безпідставними. Відтак як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
 
Оскільки у практиці Касаційного цивільного та Касаційного адміністративного судів у складі Верховного Суду має місце неоднакове застосування положень законів № 606-XIV та № 1404-VIII у справах про зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачеві, то забезпечити єдність такої практики неможливо без застосування повноважень Великої Палати Верховного Суду. Тому колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала цю справу для відступу від висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформульованого у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15 (адміністративне провадження № К/9901/12587/18), щодо можливості зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Такий відступ має полягати у висновку, який неодноразово викладався у постановах колегій суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та підтриманий судами першої й апеляційної інстанцій у справі № 2/1522/11652/11, відмовляючи заявнику у задоволенні її скарги на бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів зі зняття арешту на невизначене майно. Тобто якщо виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження є незавершеним, а отже, і відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Останній, якщо вважає, що для продовження виконання виконавчого документа немає підстав, може ініціювати вирішення питання про визнання цього документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України), і зняття арешту з майна з цієї підстави.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Судувід 27 листопада 2024 року прийнято та призначено до розгляду справу Великої Палати Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі                                       № 2/1522/11652/11.
 
Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду  справи № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24).
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 753/970/24 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Дарницького ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду  справи № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24).
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         Є. В. Коротенко
         
         А. Ю. Зайцев
         
         М. Ю. Тітов