УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року 
м. Київ
справа № 521/21682/20
провадження № 51-4767ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 і його представника - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Як убачається з копії оскаржуваного судового рішення, Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 14 березня 2024 року під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, залишив без руху цивільні позови ОСОБА_4 , подані ним до 28 травня                       2021 року. Надалі цим же судом стосовно ОСОБА_6 07 серпня 2024 року було постановлено вирок. 
На вказані вище судові рішення потерпілий ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 , подали апеляційну скаргу. Одеський апеляційний суд ухвалою від 13 вересня 2024 року відкрив апеляційне провадження, зокрема, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 та його представника на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року стосовно        ОСОБА_6 . 
 
Крім того, цією ж ухвалою апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 та його представника на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року про залишення без руху цивільних позовів потерпілого ОСОБА_4 . 
На ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови у відкритті провадження потерпілий ОСОБА_4 та його представник подали касаційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4  і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суть доводів скарги зводиться до тверджень, що приписами Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не передбачено постановлення місцевим судом ухвали про залишення цивільного позову без руху, а тому така ухвала суду першої інстанції, на переконання касаторів, підлягає оскарженню.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної                              сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного                          або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим                       Кодексом.
Приписами ч. 4 ст. 399 КПК визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Як убачається з копії оскаржуваного судового рішення, Одеський апеляційний суд ухвалою від 13 вересня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 про залишення без руху цивільних позовів потерпілого ОСОБА_4 .
Своє рішення суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що в апеляційній скарзі потерпілий та його представник, окрім вироку Малиновського районного суду                м. Одеси від 07 серпня 2024 року, оскаржили ще й ухвалу цього суду від 14 березня 2024 року про залишення цивільних позовів потерпілого ОСОБА_4 без руху, яка не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілого та його представника в частині оскарження зазначеної вище ухвали місцевого суду.
Верховний Суд зауважує, що відмова у відкритті провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 про залишення без руху цивільних позовів потерпілого ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 399 КПК є правильною й узгоджується, зокрема з приписами ст. 392 КПК, з огляду на таке.
За змістом приписів ч. 2 ст. 369 КПК судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали. 
Приписами ч. 2 ст. 392 КПК, врегульовано, зокрема, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Тобто, з огляду на приписи ст. 392 КПК, можливість оскарження в апеляційному порядку такої ухвали, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції, процесуальним законом не передбачена.      
Водночас, законодавець визначив порядок подання заперечень на такі ухвали, зокрема шляхом включення заперечень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Відтак, суд апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 та його представника (яка, як убачається з долученої до касаційної скарги її копії, містила вимоги про скасування вироку в певній частині, а також про скасування указаної вище ухвали суду від 14 березня 2024 року), на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399  КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження в цій частині. 
Церішення судді апеляційного суду цілком відповідає вимогам кримінального процесуального закону. 
До того ж, таке правозастосування не суперечить підходу в подібних кримінальних процесуальних відносинах, відображеному в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 522/24584/23.
Водночас потерпілий ОСОБА_4 та його представник не позбавлені можливості, оскаржуючи вирок місцевого суду в апеляційному порядку, викласти в обґрунтуванні апеляційної скарги заперечення на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року.
З урахуванням наведеного вище, посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (№ 5-142кс(15)17), постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справи № 237/1459/17, № 243/6674/17-к) та постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року (справа № 646/3986/19) суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у цих рішеннях йдеться про постановлення слідчим суддею ухвал, що не передбачені кримінальним процесуальним законом, тоді як в цій справі в апеляційному порядку оскаржувалася ухвала суду, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції з посиланням, зокрема на приписи ст. 128 КПК, окреме оскарження якої не передбачено.
З огляду на вказане вище, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року про відмову у відкритті провадження постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таким чином, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги потерпілого та його представника.
Що стосується твердження касаторів про наявність підстав для передачі провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то суд касаційної інстанції їх відхиляє з огляду на таке.
Частиною 5 статті 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
З огляду на приписи вказаної норми, питання про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у тому числі за клопотанням учасника судового провадження, може бути вирішене судом касаційної інстанції лише після відкриття касаційного провадження, якщо в ході касаційного розгляду буде встановлено, що провадження містить виключну правову проблему.                                     Однак передбачені законом підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 і його представника - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                      ОСОБА_3