П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 472/363/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                    суддів – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 року, прийнятого у відкритому судовому засіданні суддею Орленко Л.О. у селищі Веселинове Миколаївської області, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, –

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Веселинівського районного суду Миколаївської області із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – Відповідач, ДПП) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 041151 від 02.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладення штрафу в сумі 1 020 грн..
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, за те, що 02.04.2024 року о 13.00 годині в селищі Веселинове Вознесенського району Миколаївської області Позивач, будучи відповідальною посадовою особою за утримання вулиць селища Веселинове, перебуваючи на посаді Веселинівського селищного голови, порушив вимоги норм і стандартів п.п. 5.0.1., 5.12.1 та 5.12.2.1 ДСТУ 3587:2022, що виразилось у наявності вибоїн дорожнього покриття, відсутності дорожніх знаків та ненанесені дорожньої розмітки, чим порушено п.п. 1.5. Правил дорожнього руху України (далі – ПДР).
Проте, Позивач вважає, що  його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, так як він не є суб`єктом складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, оскільки до його повноважень не входить утримання автомобільних доріг і вулиць. Більш того, факт виявлених порушень є припущенням, та, як наслідок, вчинене правопорушення недоведеним, оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено місце вчинення правопорушення, а в Акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі відсутні відомості, яким чином здійснено виміри виявлених недоліків та за допомогою чого, до Акту не додані документи, що визначають ту чи іншу ділянку аварійною, небезпечною або місцем концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02.07.2024 року позов задоволено, а саме:
- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 041151 від 02.04.2024 року, винесену старшим інспектором відділу Безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Миколаївській області капітаном поліції Бершацьким О.С., про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 020 грн.;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КУпАП – закрито;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 605, 60 грн..
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ДПП звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції винесено необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю завданням адміністративного судочинства, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправного притягнення Позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови з огляду на неподання до суду з боку Відповідача жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтвердили факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, оскільки при розгляді справи по суті, судом першої інстанції не було враховано приписи статей 7, 17, 19, 21, 49, 53 Закону України «Про дорожній рух», а також норм статей 12 та 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З огляду на це, суб`єктами відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП є ті посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлені законодавством. Оскільки Позивач обіймає посаду голови селищної ради Веселинівської селищної ради, тобто є посадовою особою, тому, в силу своїх повноважень, здійснює організаційно-розпорядчі, адміністративно-господарські функції від імені селищної ради. Тому, на думку апелянта, Позивач, як голова Веселинівської сільради, є належним суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП. За таких обставин, апелянт вважає, що оскаржувана постанова серії БАД № 041151 від 02.04.2024 року винесена правомірно та скасуванню не підлягає.
Позивач подав до П`ятого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якій виклав свої заперечення щодо доводів апелянта. Позивач вказував на помилковість висновків апелянта про те, що він є суб`єктом правопорушення, здійснених з огляду на положення статей 7, 17, 19, 21, 49, 53 Закону України «Про дорожній рух», а також норм статей 12 та 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З огляду на зазначене Позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів               ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 02.04.2024 року інспекторами УПП в Миколаївській області було проведено огляд вулиць селища Веселинове Вознесенського району Миколаївської області та за наслідками чого складено Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі селища Веселинове Вознесенського району Миколаївської області від 02.04.2024 року (далі – Акт обстеження).
Відповідно до Акту обстеження, під час обстеження встановлено:
1. Забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги (вулиці), прибирання та санітарне очищення дорожнього покриття вулиць покладено на селищного голову Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області – Олександра Румянцева (Позивач).
2. Експлуатаційний стан обстеженої ділянки не відповідає вимогам п. 5.2.1, 5.12.2.1, 5.1.4.7, 5.12.4.8 та 5.11 ДСТУ 3587-2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану».
За результатами обстеження ділянку визнано такою, що не відповідає вимогам безпеки дорожнього руху та потребує впорядкування організація дорожнього руху.
02.04.2024 року інспектором УПП в Миколаївській області було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову серії БАД № 041151, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 140 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн.
У тексті постанови вказано, що 02.04.2024 року о 13.00 год., Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с. Веселинове, Позивач, будучи відповідальною посадовою особою за утримання вулиць с. Веселинове, перебуваючи на посаді Веселинівської селищного голови, порушив вимоги норм і стандартів п. 5.2.1, 5.12.1 та 5.12.2.1 ДСТУ 3587-2022, що виразилось у наявності вибоїн дорожнього покриття, відсутності дорожніх знаків не нанесеній дорожній розмітки, чим порушив п. 1.5 ПДР.
Не погодившись із вказаною постановою про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову виходячи з того, що Акт обстеження ділянки даної дороги є неналежним та недопустимим доказом, інших доказів суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем достатніми та достовірними доказами не підтверджено вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про недоведеність з боку Відповідача вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП., виходячи з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, основним завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
За змістом ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч. 1 ст. 7 «Про Національну поліцію»).
За приписами п.п. 8 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань:
- у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання;
- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України ««Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі – Закон № 3353-XII).
Частиною 3 статті 12 Закону № 3353-XII передбачено обов`язки посадових осіб, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, а саме:
- забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;
- при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху;
- впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів;
- у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла;
- обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху;
- своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.
За приписами чч. 1 та 2 ст. 24 Закону № 3353-XII визначено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, правила користування ними та їх охорони затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 24 Закону № 3353-XII).
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктом 1.1. ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.5. ПДР зазначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Пунктом 1.9. ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2 Єдиних правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198, передбачено, що ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів) (далі – підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів).
Пунктом 11 вищезазначених Правил визначено обов`язки власників дорожніх об`єктів або уповноважені ними органів, підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, а саме:
- своєчасно і якісно виконувати роботи з ремонту та утримання дорожніх об`єктів відповідно до Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Мінрегіону від 14.02.2012 року № 54, ДСТУ 3587:22 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану», ДСТУ 8749:2017 «Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт»;
- постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух;
- вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції оперативно вносити зміни до схеми організації дорожнього руху;
- своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови.
Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2. розділу 5 Державного стандарту України 3587-2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженого і введеного в дію наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 21.11.2022 року № 228 (далі - ДСТУ 3587-2022), передбачено, що дорожнє покриття не повинно мати дефектів (додаток Г), що впливають на безпеку дорожнього руху, гранично допустимі величини яких перевищують наведені у таблиці 2.
У додатку «Г» до ДСТУ 3587-2022 наведено види дефектів дорожнього покриття, що впливають на безпеку дорожнього руху, а саме покриття проїзної частини не повинно мати вибоїн, випотівання, гребінки, колійність, просідань, проломів, руйнувань крайки дорожнього покриття, відшарування шару зносу, забруднень та наявність сторонніх предметів.
Статтею 14 КУпАП встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Як визначено ч. 1 ст. 140 КУпАП, порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз наведених норм свідчить, що об`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 140 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності. Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1 статті 140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Таким чином, для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до частини 1 статті 140 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення.
Як встановлено колегією суддів, Позивач на час винесення оскаржуваної постанови перебував на посаді селищної голови Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.
В свою чергу, частиною 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження сільського, селищного та міського голови, серед яких відсутні повноваження щодо дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що Позивач, перебуваючи на посаді селищної голови Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 140 КУпАП, оскільки на нього безпосередньо не покладений обов`язок забезпечувати утримання вулиць у с. Веселинове Вознесенського району Миколаївської області у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
При цьому, колегія суддів критично ставиться до посилань Відповідача в апеляційній скарзі на загальні норми Закону України «Про автомобільні дороги», Закону України «Про дорожній рух» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які регламентують повноваження органів місцевого самоврядування щодо утримання у безпечному для дорожнього руху стані автомобільних доріг, вулиць та їх облаштування дорожніми знаками, нанесення дорожньої розмітки, оскільки вказані норми не визначають, що безпосередньо Позивач відповідальний за утримання у належному стані автомобільних доріг та їх облаштування дорожніми знаками, дорожньою розміткою.
Як зазначалось вище, за положеннями частини 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух» саме посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані, зокрема: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху.
Посилання відповідача на те, що міський голова є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП з огляду на те, що він є головною посадовою особою органу місцевого самоврядування, не заслуговують на увагу, оскільки для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП, необхідним є встановлення наявності у посадової особи, відповідної компетенції стосовно додержання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, тобто чи відноситься до її посадових обов`язків додержання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, тоді як в даному випадку Відповідачем не встановлено та не доведено наявності у Позивача відповідної компетенції.
Разом з тим, для кваліфікації діяння (дії чи бездіяльності) за відповідною статтею КУпАП, необхідно встановити наявність всіх складових елементів складу правопорушення, а саме: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту та суб`єктивної сторони правопорушення, оскільки у разі відсутності хоча б одного із вказаних елементів складу правопорушення, кваліфікувати діяння як адміністративне правопорушення не можливо.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в діях Позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, за якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Водночас, фактично єдиним доказом наявності факту правопорушення, передбаченого               ч. 1 ст. 140 КУпАП виступає Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі селища Веселинове Вознесенського району Миколаївської області від 02.04.2024 року.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Частиною 1 статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши Акт обстеження, колегія суддів вважає його неналежним, недопустимим доказом, складеним всупереч встановленої чинним законодавством процедури з огляду на викладене.
Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 07.11.2015 року за № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі – Інструкція № 1395), відповідно до пункту 3 розділу ІІ якої при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1-3 статті 140 КУпАП, до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про:
1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху;
2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху;
3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття;
4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу;
5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху;
6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій;
7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.
Необхідно також зазначити, що форма Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі затверджено Додатком № 2 до Інструкції № 1395, проте наявний в матеріалах справи Акт обстеження складений не за встановленою чинним законодавством формою. При цьому суд звертає увагу, що зазначений Акт повністю надрукований за допомогою комп`ютерної техніки, що свідчить про складення його не на місці здійснення обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.
Всупереч вимогам Інструкції № 1395, до Акту обстеження не додано відповідних замірів та схем, які б підтверджували факт пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху.
Колегія суддів наголошує, що відсутність відповідних замірів, схем, що прямо передбачено Інструкцією № 1395, свідчить про недопустимість Акту обстеження як доказу вчинення адміністративного правопорушення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, наданий Відповідачем Акт обстеження не містить відомостей про свідків, в присутності яких було проведено обстеження, крім того Акт обстеження не містить посилання на те, до якої категорії та групи відноситься ділянка дороги.
За таких умов, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у посадової особи Відповідача були відсутні об`єктивні докази, що безумовно підтверджують факт порушення Позивачем ч. 1 ст. 140 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на Відповідача.
Відтак, у даному спорі саме Департамент патрульної поліції, має довести правомірність та законність прийнятої постанови.
Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на Відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року по справі № 161/10598/16-а, від 17.07.2019 року по справі № 295/3099/17, від 07.08.2019 року по справі № 754/10826/16.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких інших об`єктивних доказів, які б свідчили про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 КУпАП, Відповідачем не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Відповідачем достатніми та достовірними доказами не підтверджено вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 року залишити без задоволення.
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      М.П. Коваль

Суддя:                                                                                          Ю.В. Осіпов

        Суддя:                                                                                          В.О. Скрипченко