ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/26335/21                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 листопада 2024 року                                                                               м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
суддів:                                                                            Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                    В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у врахуванні при обчисленні пенсії ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №9 від 29.09.2005, виданої ТОВ "Лавра";
- зобов`язати відповідача врахувати при обчисленні пенсії ОСОБА_1 заробітну плату, визначену довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії за №9 від 29.09.2005, виданої товариством з обмеженою відповідальністю "Лавра", з моменту отримання першого звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а саме з 28.07.2020.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 28 серпня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у врахуванні при обчисленні пенсії ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №9 від 29.09.2005, виданої товариством з обмеженою відповідальністю "Лавра". Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати при обчисленні пенсії ОСОБА_1 заробітну плату, визначену довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії за №9 від 29.09.2005 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.07.2020 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  Апелянт зазначив, що відсутні правові підстави для врахування при призначенні пенсії довідки про заробітну плату, яка не підтверджена первинними документами, як це передбачено законом.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва із заявою про надання розрахунку пенсії за 1993-1999 роки та надав довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 17 квітня 2003 року.
Листом № 7925/09/1-812 від 31 грудня 2015 ріку позивача повідомлено, що в наданій довідці про заробітну плату для обчислення пенсії за № 4 від 17 квітня 2003 року відсутня інформація про загальну суму отриманої зарплати, грошові одиниці не переведені в гривні, довідка не відповідає встановленому зразку, також в управлінні є інформація про ліквідацію ТОВ "Лавра" у 2009 році, у разі ліквідації товариства довідка про заробітну плату видається архівною установою і враховуючи вищезазначене взяти до розрахунку вказану довідку за № 4 від 17 квітня 2003 року не має підстав.
24 липня 2020 року позивач направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву та  довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за № 9 від 29 вересня 2005 року.
Листом Головне управління Пенсійного фонду України з Києві повідомило позивача про відсутність підстав розгляду наданих документів у зв`язку з відсутністю заяви встановленого зразку.
18 серпня 2020 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про надання довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за № 9 від 29 вересня 2005 року, в якій зазначив, що другої форми довідки про заробітну плату немає, так як архівних документів та оригіналів особистих рахунків не знайдено. Позивач просив управління дати конкретну відповідь стосовно того, чому неможливо на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за № 9 від 29 вересня 2005 року про роботу позивача у ТОВ "Лавра" з 1993 по 1999 роки перерахувати пенсію, крім того, повторно зазначив, що ТОВ "Лавра" являлось платником податку в Пенсійний фонд України.
Листом від 18 серпня 2020 року відповідач повідомив позивача про те, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсії за № 9 від 29 вересня 2005 року за період роботи з 01 січня 1999 року по 31 грудня 1999 року, яка була надана разом із заявою, не відповідає вимогам п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За приписами частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
З огляду на вказану норму та враховуючи те, що персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування запроваджений в Україні з 01.07.2000, але такий облік не охоплює осіб, які працювали поза межами України, то підтвердження нарахованої заробітної плати для осіб, які працювали поза межами України та мають право на призначення пенсії в Україні, має відбуватися на підставі первинних документів.
Приписами частини 3  статті 44 Закону № 1058-IV  визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Пунктом 2 частини 1  статті 64 Закону № 1058-IV  встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Іншого чинним законодавством не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі № 2-а/576/29/14, Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі по тексту - Порядок № 22-1).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Судом встановлено, що позивач разом із заявою подав довідку № 9 від 29 вересня 2005 року про заробітну плату за період з січня 1992 по грудень 1999 року,  видану ТОВ "Лавра".
Проте відповідач відмовив у перерахунку пенсії позивача з урахуванням заробітної плати за вказаний період, посилаючись на те, що довідка не відповідає вимогам п.2.1 Порядку.
Дослідивши довідку № 9 від 29 вересня 2005 року колегія суддів встановила, що вказана довідка видана на підставі лицьових (особових) рахунків, містить загальний розмір заробітної плати позивача за період з січня 1992 по грудень 1999 року та розмір заробітної плати з розбивкою по місяцях.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подана позивачем довідка повністю відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.
Водночас колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність правових підстав для врахування при призначенні пенсії довідки про заробітну плату, яка не підтверджена первинними документами, оскільки такі доводи не були підставою для відмови  позивачу у врахуванні спірної довідки, що вбачається з листа відповідача від 18 серпня 2020 року.
Крім того колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій щодо реалізації свого права закріпленого у частині третій статті 44 Закону № 1058-IV, а саме доказів направлення запитів задля перевірки відомостей зазначених у спірній довідці.
Суд першої інстанції визначив вірний спосіб поновлення порушеного права позивача шляхом часткового задоволення позовних вимог.
Аналізуючи вищевикладене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що такі зводяться до переоцінки доказів, оскаржуваного судового рішення та незгоди з ними.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

  Головуючий суддя:                                                             Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                  Н.М. Єгорова

                                                                                                  А.Ю. Коротких