ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 396/1398/21
провадження № 51-2506км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
 суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
 за участю:  секретаря судового засідання  прокурора  засудженого  захисника	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року.
Обставини справи

1. Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2023 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 9 років. 
2. Суд визнав доведеним, що 21 квітня 2021 року з 15:00 до 19:30 біля домоволодіння на АДРЕСА_1 засуджений, після того, як потерпілий ОСОБА_8 штовхнув його в спину і впав на землю, ударами ногою в голову спричинив тому смертельні ушкодження.
3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

4. Засуджений, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального (далі - КПК), просить скасувати оскаржене рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
5. Він стверджує, що суд першої інстанції:
не надав належної оцінки тому, що показання свідків відрізняються від їх показань під час досудового розслідування та в суді першої інстанції;
не врахував кількість нанесених ударів;
не допитав свідків, які б могли підтвердити систематичне нанесення потерпілим побоїв матері засудженого;
не призначив судово-психологічну експертизу для встановлення факту сильного душевного хвилювання у засудженого;
не дав оцінку відсутності прямого умислу на вбивство.
6. Крім цього, він зазначає, що суд апеляційної інстанції:
не проаналізував обставини вчинення злочину;
не перевірив усі докази та не вказав, які з них підтверджують винуватість засудженого у злочині.
7. Також засуджений вважає призначене покарання занадто суворим.
Позиції учасників касаційного розгляду

8. У судовому засіданні сторона захисту підтримала касаційну скаргу.
9. Сторона обвинувачення заперечила проти задоволення касаційної скарги.
Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені сторонами доводи, Суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.
Щодо показань свідків
11. Засуджений стверджує про невідповідність показань свідка ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду, оскільки він вказував різну кількість ударів, нанесених засудженим потерпілому, а також свідка ОСОБА_10 , який, на думку засудженого, знаходився на значній відстані від місця вчинення злочину, а тому викликають сумнів.
12. Суд відзначає, що засуджений не заперечував своєї причетності до нанесення потерпілому ударів, лише посилаючись на меншу кількість, ніж встановлено висновком суду. Також сторонами не оспорюється, що будь-які інші особи не наносили ударів потерпілому. Висновком судово-медичних експертів встановлені тілесні ушкодження, спричинені під час досліджуваної події. За таких обставин у судів попередніх інстанцій не було підстав ставити під сумнів, що всі виявлені у потерпілого ушкодження були нанесені засудженим і саме вони стали причиною смерті потерпілого.
13. За таких обставин, неточності в показаннях свідків щодо кількості та інтенсивності ударів не можуть поставити під сумнів дані експертного дослідження і висновок судів, який на ньому ґрунтується. 
14. Суд також зазначає, що у вироку суду не ставиться під сумнів тривала насильницька поведінка потерпілого стосовно матері засудженого. Тому довід засудженого про те, що суди не врахували цю обставину, є необґрунтованим. 
15. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказані доводи касаційної скарги.
Щодо судово-психологічної експертизи
16. Суд вважає необґрунтованим довід сторони захисту щодо непризначення засудженому судово-психологічної експертизи.
17. Засуджений в своїх показаннях зазначав, що метою нанесення ним ударів був намір провчити потерпілого за погане ставлення до матері засудженого. Суд зазначає, що такі мотиви не узгоджуються зі станом сильного душевного хвилювання. За таких обставин, проведення психологічної експертизи не може змінити висновок про відсутність такого стану. 
18. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.
Щодо оцінки відсутності прямого умислу та кількості нанесених ударів потерпілому
19. Сторона захисту, не заперечуючи причетності засудженого до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, стверджувала про відсутність умислу на вбивство.
20. Суди попередніх інстанцій, дослідивши надані докази, дійшли висновку про те, що засуджений, завдаючи ударів ногою в голову потерпілого з силою, що призвела до множинних переломів кісток черепу, передбачав або свідомо допускав, що такі дії можуть призвести до смерті останнього, що свідчить про наявність щонайменше непрямого умислу на вбивство.
21. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки судів попередніх інстанцій.
22. Враховуючи вищевикладене, Суд відхиляє цей довід сторони захисту.
Щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції
23. Суд також не вважає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 419 КПК, оскільки не проаналізував усі докази. Апеляційна інстанція підтвердила правильність висновку суду першої інстанції щодо характеру дій засудженого, спираючись на досліджені судом першої інстанції докази, і Суд не вбачає підстав ставити під сумнів її висновки.
Щодо призначеного покарання
24. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
25. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій перебувають у кращому становищі, ніж касаційний суд щодо оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого та інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень. 
26. Фактично, доводи засудженого у касаційній скарзі зводяться до того, що суди першої та апеляційної інстанцій надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого й іншим обставинам справи, з якою він не погоджується.
27. При обранні виду та міри покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, дані про його особу, а саме: що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вину у вчиненні злочину не визнав, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, дітей на утриманні не має, працевлаштований. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено. 
28. Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом меті та загальним засадам. 
29. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком. 
 
30. На переконання Суду, аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за інкримінованим йому злочином через суворість у касаційній скарзі не наведено. 
Узагальнення 

31. Отже, суд першої інстанції з`ясував усі передбачені статтею 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, і обґрунтовано визнав отримані докази достатніми для встановлення події злочину та винуватості засудженого. У Суду немає підстав ставити під сумнів оцінку судами попередніх інстанцій достовірності доказів, а також їх достатності для висновку про винуватість засудженого.
32. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційних скаргах. Зміст ухвали відповідає вимогам статті 419 КПК.
33. Таким чином, у ході касаційного розгляду не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                          ОСОБА_3