П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/15285/24	

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у справі № 420/15285/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії,–

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) жовтень 2014 року, жовтень 2015 року;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, та з урахуванням виплаченої раніше суми індексації із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України. Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.03.2024 №68-ОС був звільнений з військової служби та в подальшому відповідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 15.03.2024 року №150 - ОС був виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. 
При виключенні зі списків з особового складу військової частини НОМЕР_2 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця жовтень 2014, жовтень 2015 років.
Також у період з 01.03.2018 по 15.03.2024 відповідачем протиправно проігноровано вимоги абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до відповідача з вимогами: нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням для обчислення коефіцієнтів індексації, що відповідають місяцю підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року; здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу та здійснити виплату такої індексації з урахуванням виплаченої раніше суми.
Відповідно до листа відповідача від 07.05.2024 позивачу було відмовлено в задоволенні заявлених вимог.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078) (в редакції станом на січень 2016 року), передбачалось, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. В зв`язку із відсутністю відповідних бюджетних асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення, військовослужбовцям у 2016-2018 роках (індексація) не нараховувалась. Оскільки, розмір посадових окладів військовослужбовців у зв`язку з прийняттям постанови № 1013, яка внесла зміни в Постанову № 1078 не змінився, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 залишається грудень 2017 року. Застосування постанови № 1013, яка внесла зміни в Постанову № 1078 з приводу обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець стало можливим лише з набранням чинності 01.03.2018 постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, згідно якої повністю змінилася структура грошового забезпечення та розмір посадових окладів. Тобто, наступним базовим місяцем для нарахування індексації позивачу став березень 2018 року. Виходячи із зазначеного, відповідач вважає, що жодної бездіяльності, а тим більше порушень в частині не виплати індексації грошового забезпечення позивачу в періоди з 01.01.2016 по 28.02.2018 з боку відповідача загону взагалі немає.
Стосовно нарахування позивачу фіксованої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, відповідач зазначає, що така вимога суперечить правовим висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 520/4061/21.
Щодо нарахування індексації за період з 01.01.2023 по 15.03.2024 відповідач вказує, що відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами). Тобто, з 01.01.2023 індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалась та не виплачувалася. 
Щодо виплати компенсації втрати частини доходів відповідач зазначив, що відповідно до ст. 4 Закону 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Отже, вимоги позивача про виплату компенсація втрати частини доходів є передчасними, оскільки відповідач ст. 4 Закону 2050-ІІІ (щодо порядку виплати компенсації) не порушував та позивач у позові про таке не зазначив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 20.09.2024 у справі № 420/15285/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної службі України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково.
Визнав протиправними дій НОМЕР_1 прикордонного загону Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) жовтень 2014 року, жовтень 2015 року.
Зобов`язав НОМЕР_1 прикордонний загін Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року з урахуванням виплаченої раніше суми індексації та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різницю між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що грошове забезпечення позивача з урахування постійних його складових за березень 2018 року збільшилось лише на 471,81 грн, а не 5110,18 грн., як зазначив суд, що є підставою для виплати позивачу індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 15.03.2024.
Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Не погоджуючись з даним рішенням суду представник НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач не виплачував позивачу індексацію у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.

Обставини справи.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ). 
Згідно витягу з Наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Про особовий склад) від 15.03.2024 №150-ос, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника служби охорони здоров`я, який звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.03.2024 № 68-ос за підпунктом "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
11.04.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив: нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року; нарахувати та виплатити індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024, у відповідності до абзаців 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Листом від 07.05.2024 № 09/К-2194/1908 відповідач на заяву позивача повідомив, що підстави для нарахування індексації грошового забезпечення з встановленням базового місяця січень 2008 року та фіксованої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день звільнення відсутні.
Відповідно до довідки про розмір виплаченої індексації за 2015-2018 р.р. від 07.05.2024 № 117 позивачу виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року із застосуванням базового місяця – жовтень 2014, жовтень 2015 року.
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та виплатив йому індексацію грошового забезпечення в належному розмірі, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу положень Закону №2011-XII та Закону №1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Окрім того суд зазначив, що відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Тобто нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за вказаний період має відбуватись з одночасним визначенням січня 2008 року як базового місяця для проведення індексації.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання та фактичних обставин справи, суд виснував, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Водночас, щодо позовних вимог про виплату позивачу індексації-різниці суд зазначив, що нарахована до виплати позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 4670,21 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року. В свою чергу, нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 77,84 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року.
Як зазначив суд, розмір грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року, яке підлягає індексації складає 7861,52 грн. (1135,00 грн.+130 грн.+442,75 грн.+1195,43 грн.+170,25 грн.+4540,00 грн.+113,50 грн.+56,75 грн.+77,84 грн.), а розмір грошового забезпечення за березень 2018 року 12871,70 грн. (5360,00 грн.+1410 грн.+3046,50 грн.+482,40 грн.+2036,80 грн.+536,00 грн.). Отже, за твердженням суду, грошове забезпечення позивача з урахуванням постійних його складових за березень 2018 року збільшилось на 5110,18 грн. (12871,70 грн. - 7861,52 грн.).
Враховуючи наведене, оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року складав 5110,18 грн., що перевищує суму можливої індексації 4463,15, суд виснував, що позивач не має право на отримання щомісячної індексації різниці, а тому позовні вимоги в частині перерахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 не підлягають задоволенню.
Окрім того, за висновком суду першої інстанції, позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу є передчасними, оскільки виплата відповідних сум не відбулась, а тому умови для розрахунку компенсації не настали, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 12.01.2024 у справі № 200/7529/20-а.
Колегія суддів частково не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, зокрема, 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ключові питання, які потребують вирішення в контексті розгляду даної справи, в межах доводів апеляційних скарг стосуються:
- уяснення норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення щодо підстав виплати й розміру так званої «індексації-різниці» за період 01.03.2018 по 15.03.2024 позивачу;
Вирішуючи спірне питання в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.
З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
У контексті наведеного, апеляційний суд зазначає, що термін «індексація-різниці» фактично запроваджений Верховним Судом у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, як позначення другого виду індексації грошового забезпечення право на яку виникає на підставі абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Як зазначено Верховним Судом у пункті 102 постанови від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Верховний Суд у пункті 106 вказаної постанови виснував, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
Так, Верховний Суд у пункті 108 тієї ж постанов дійшов висновку, що якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду  від 23.03.2023 по справі № 400/3826/21, від 28 серпня 2023 року по справі № 420/17338/22, від 28 серпня 2023 року по справі № 420/17338/22, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21.
Таким чином, з метою встановлення наявності у позивача права на отримання суми індексації-різниці, на думку колегії суддів, варто встановити розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року, суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року та порівняти їх.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виплати позивачу індексації-різниці суд першої інстанції виходив з того, що нарахована до виплати позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 4670,21 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року. В свою чергу, нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 77,84 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року.
Проте, колегія суддів зазначає, що пп.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 за № 889, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення установлена щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п. 2 Постанови № 889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п. 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Держприкордонслужби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
При цьому, зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер, отже вона враховується при розрахунку індексації.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена  постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, про що неодноразово висловлювався Верховний суд в постановах від 16.05.2019 у справі №826/11679/17, від 29.11.2019 у справі № 822/112/18.
З 01.03.2018 щомісячна додаткова грошова винагорода позивачу не нараховувалась, у зв`язку із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».
При цьому, відповідно до абзацу 5 пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.
Підпунктом "є" підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору.
Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що індексації підлягають фактично нараховані (отримані) суми грошового забезпечення позивача, як то зазначено в довідці про грошове забезпечення позивача, з включенням щомісячної додаткової грошової винагороди позивача (а.с. 20).
Отже, розрахунок індексації-різниці слід проводити з урахуванням фактично нарахованих сум грошового забезпечення позивача, включно з щомісячною додатковою грошовою винагородою, у лютому-березні 2018 року.
За наведеного, є помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність виключення щомісячної додаткової грошової винагороди позивача та включення її до попереднього періоду при розрахунку індексації-різниці.
Відповідно до розрахунку розміру підвищення грошового забезпечення позивача, за виключенням компенсації податку складало: за лютий 2018 року – 12  453,89 грн; за березень 2018 року – 12  949,54 грн. (а.с. 20). 
Таким чином, грошовий дохід позивача внаслідок підвищення посадових окладів збільшився на 495,65 грн (12  949,54 грн - 12  453,89 грн = 495,65 грн).
В свою чергу, необхідно встановити величину приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року: 353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) - 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін).
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100. 
1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн. 
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн - 495,65 грн = 3967,50 грн. 
Відтак, позивач має право на нарахування та виплату індексації-різниці.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач просить суд зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 15.03.2024.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що прикінцевими положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами).
Апеляційний суд звертає увагу, що вказана норма підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Водночас ця норма є чинною на даний час та не визнавалась неконституційною.
Відтак, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.
Разом з тим, оскільки дію Закону №1282-XII зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно - правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, який прийнятий на виконання вимог ч 2 ст.6 вказаного Закону, також не діє протягом 2023 року.
Таким чином, позовні вимоги позивача щодо нарахування та виплати йому індексації-різниці за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 не підлягають задоволенню, оскільки у вказаний період законодавцем взагалі зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та, відповідно, індексація грошового доходу як військовослужбовців так й інших працівників не проводилась, що виключає протиправну бездіяльність відповідача в цій частині щодо виконання ним своїх обов`язків, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням виплаченої раніше суми індексації та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Відтак, суд першої інстанції помилково виснував про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.
Апеляційний суд зауважує, що в апеляційних скаргах сторони не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року, відтак, в силу положень частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не надає оцінку не оскарженій частині судового рішення.
Поміж тим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач не виплачував позивачу індексацію у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.
Колегія суддів вважає неспроможними вказані доводи апелянта, оскільки відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати індексації грошового забезпечення позивача не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Відтак, апеляційна скарга НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) задоволенню не підлягає.
Водночас, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій НОМЕР_1 прикордонного загону Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024; зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, та з урахуванням виплаченої раніше суми індексації та часткового задоволення позову в цій частині.
Апеляційну скаргу НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у справі № 420/15285/24 – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації – різниці.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні ОСОБА_1 в про нарахування та виплату індексації- різниці– задовольнити частково.
Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, та з урахуванням виплаченої раніше суми індексації.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням виплаченої раніше суми індексації та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у справі № 420/15285/24 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк