РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року 
м. Рівне

Справа № 565/551/24
Провадження № 22-ц/4815/1067/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року у складі судді Зейкана І. Ю., постановлене в Вараш Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 22.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладений кредитний договір № 3433909 шляхом приєднання до його умов. У зв`язку з цим, відповідачу платіжним дорученням перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок у сумі 20 000 грн. 13.09.2021 на підставі умов Договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3433909 від 22.04.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача. Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 86 680,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 20 000 грн, заборгованість за відсотками – 65 280,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами – 1400,00 грн.. Вказану суму просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 86 680 грн 00 коп заборгованості за договором про споживчий кредит № 3433909 від 22.04.2021, а також судові витрати в розмірі 5 422 грн 40 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. 

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що позивач застосував дві ставки процентів за користування кредитом: спершу на 30 днів кредитування - 0,88% на день (п.1.5.2 договору), а потім на наступні 60 днів кредитування - 5% на день (п.1.6 договору). Вважає, що обидві ставки процентів є процентами за користування кредитом згідно статті 1048 ЦК України, а не процентами в розумінні статті 625 ЦК України. Зазначає, що нарахування процентів за зміненою процентною ставкою є безпідставним та необґрунтованим, оскільки якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача про зміну такої ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовується нова ставка, однак ця умова не була дотримана позивачем. З огляду на наведене вказує, що позивачем з 23 травня 2021 року могли нараховуватись проценти лише за процентною ставкою, що діяла до дати підвищення, тобто ставка процентів в розмірі 5% не могла застосовуватися, а тому вимога про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 60000,00 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Звертає увагу також, що позивач не набув права вимоги до відповідача, оскільки договір відступлення прав вимоги був укладений у вересні 2021 року, тобто після укладення договору про споживчий кредит 22 квітня 2021 року, а тому він не має права вимагати стягнення боргу по кредиту, який діяв до моменту відступлення прав вимоги. З наведених підстав просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру заборгованості за кредитним договором з суми 86 680,00 грн на суму 26 680,00 грн.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22.04.2021 між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір № 3433909, що підтверджується копіями.анкети-заяви на кредит № 3433909 від 22.04.2021, договору про споживчий кредит № 3433909 від 22.04.2021, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту.

Відповідно до п.п. 1.2-1.3 цього договору, сума кредиту складає 20 000 грн, а строк дії кредиту 30 днів з 22.04.2021. Позичальник зобов`язаний повернути кредит, комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом 22.05.2021. 

П.п. 1.5.1.-1.5.2 договору визначено розмір комісії за надання кредиту у сумі 1400,00 грн та проценти за користування кредитом у сумі 5 280 грн.

Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач видав ОСОБА_1 кредитні кошти на картковий рахунок, що підтверджується копією платіжного доручення № 44449295 від 22.04.2021 про перерахування на розрахунок ОСОБА_1 20 000,00 грн. і чого останній не заперечує, в тому числі й у апеляційній скарзі.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно інформації за укладеним договору, ОСОБА_1 станом на 18.10.2023 року має заборгованість в розмірі 86 680,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 20 000 грн, заборгованість за відсотками – 65 280,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами – 1400,00 грн..

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апелянтом не заперечується факт укладення договору між ним та позивачем, однак в апеляційній скарзі він доводить, що позивачем проведено неправильний розрахунок заборгованості в частині нарахованих відсотків.

Відповідно до умов Кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: строк дії кредиту: 30 днів з 22.04.2021. У п. 1.4 передбачено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 22.05.2021
За умовами п. 4.2. договору про споживчий кредит, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.

Згідно з п. 1.6. досліджуваного договору про споживчий кредит, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. 
Зі аналізу копії відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором 3433909, вбачається, що з дня видачі кредиту 22.04.2021 до дня завершення строку кредитування 22.05.2021, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось на підставі п. 1.5.2 договору про споживчий кредит, а з 23.05.2021 до 21.07.2021 – на підставі п. 1.6 договору про споживчий кредит. 

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не оспорював, що станом на 23.05.2021, тобто після завершення строку кредитування, прострочив виконання грошового зобов`язання, суд доходить висновку, що позивач набув право нарахувати та стягнути проценти з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за умовами, визначеними п. 1.6 договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 9 зазначеного Закону інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, зокрема, про тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України.

Частиною 2 статті 10561 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

ОСОБА_1 не оспорює невиконання ним умов договору № 3433909 від 22.04.2021, зокрема щодо основної сумою боргу у розмірі 20 000 грн, та 1400 грн комісії, однак заперечує розмір нарахованих позивачем процентів за користування кредитом. 

Відповідно до п. 1.3. договору про споживчий кредит № 3433909 від 22.04.2021, строк дії кредиту: 30 днів з 22.04.2021. У п. 1.4 передбачено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 22.05.2021 року.

За умовами п. 4.2. договору про споживчий кредит, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.

Згідно з п. 1.6. договору про споживчий кредит, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. 

Зі аналізу копії відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором 3433909, вбачається, що з дня видачі кредиту 22.04.2021 до дня завершення строку кредитування 22.05.2021, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось на підставі п. 1.5.2 договору про споживчий кредит, а з 23.05.2021 до 21.07.2021 – на підставі п. 1.6 договору про споживчий кредит. 

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не оспорював, що станом на 23.05.2021, тобто після завершення строку кредитування, прострочив виконання грошового зобов`язання, суд доходить висновку, що позивач набув право нарахувати та стягнути проценти з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за умовами, визначеними п. 1.6 договору про споживчий кредит.

З огляду на наведене, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Згідно договору відступлення прав вимоги № 07Т від 13.09.2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс», копією витягу з додатку до вказаного договору факторингу та копією платіжної інструкції № 3 від 05.10.2021, підтверджується, що ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги боргу за укладеним договором про споживчий кредит № 3433909 від 22.04.2021, укладеного з ОСОБА_1 . 

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 

Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТзОВ «Діджи фінанс» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 , і відповідні заперечення апелянта не спростовують вказаних обставин.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» заборгованості за кредитним договором № 3433909 від 22.04.2021 у сумі 86 680,00 грн, з яких 20 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 65 280 грн – заборгованість за відсотками та 1 400 грн – заборгованість за комісією.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Хилевич С. В.
                                               Шимків С. С.