ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/6041/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.
суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 (суддя Загинайко Т.В.) у справі №904/6041/23
за позовом Фізичної особи-підприємця Музиченко Віталія Вікторовича 
до Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича
про стягнення 151 035 грн. 46 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

          Позивач - Фізична особа-підприємець Музиченко Віталій Вікторович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№5687/23 від 17.11.2023) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича 114 285 грн. 46 коп., що складає 110 250 грн. 00 коп. - заборгованості за послуги, надані за договором від 05.07.2023 №2/0507-23 про надання рекламних послуг та 4 035 грн. 46 коп. - пені. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 у справі №904/6041/23 позов задоволено частково.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича на користь Фізичної особи-підприємця Музиченко Віталія Вікторовича 139 887,00 грн - заборгованості, 1 321, 51 грн. - пені та 2 007, 49 грн. - витрат на сплату судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.     
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на виконання умов укладенного між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Музиченко Віталієм  Вікторовичем, як виконавцем та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Задорожним Вадимом Валентиновичем, як замовником Договору від 05.07.2023 №2/0507-23 про надання рекламних послуг (надалі - Договір).Договору у період з липня 2023 по листопад 2023 включно позивачем надано, підписані тільки зі сторони позивача, акти наданих послуг на загальну суму 176 637 грн. 00 коп., копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:
- від 31.07.2023 №0001 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.56);
- від 31.08.2023 №0002 на суму 29 637 грн. 00 коп. (т.1,а.с.58);
- від 30.09.2023 №0003 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.61);
- від 31.10.2023 №0004 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.63);
- від 30.11.2023 №0005 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.134).
Позивачем було сформовано рахунки-фактури на загальну суму 176 637 грн. 00 коп., а саме:
- від 06.07.2023 №001 (за липень 2023)  на суму 18 375 грн. 00 коп. (т.1,а.с.34);
- від 10.08.2023 №002 (за липень 2023) на суму 18 375 грн. 00 коп. (т.1,а.с.57);
- від 31.08.2023 №003 (за серпень 2023) на суму 29 637 грн. 00 коп. (т.1,а.с.59);
- від 02.10.2023 №004 (за вересень 2023) на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.62);
- від 31.10.2023 №005 (за жовтень 2023) на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.19);
- від 30.11.2023 №006 (за листопад 2023) на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.135).
Відповідачем було частково проведено сплату за Договором на суму 36 750 грн., а саме сплачено за послуги, що були надані в липні 2023 (платіжні інструкції від 07.07.2023 №01 на суму 18 375 грн. 00 коп. та від 18.08.2023 №01 на суму 18 375 грн. 00 коп. (т.1,а.с.52, 55).
Як зазначено місцевим господарським судом, позивач звернувся до відповідача з претензією від 18.10.2023 щодо невиконання умов Договору про надання рекламних послуг №2/0507-23 від 05.07.2023, якою вимагав сплатити наявну заборгованість за надані за Договором послуги (т.1,а.с.22-23,45).
Відповідачем на адресу позивача було надіслано повідомлення від 01.11.2023 про розірвання Договору про надання рекламних послуг №2/0507-23 від 05.07.2023 (добровільну відмову від Договору про надання рекламних послуг №2/0507-23 від 05.07.2023) (т1,а.с.24). Вказаним повідомленням відповідач повідомив позивача про розірвання Договору в односторонньому порядку, тобто про добровільну відмову відповідача від договору та зазначив, що згідно з пунктом 6.3 Договору останній вважається розірваним в односторонньому порядку, що є добровільною відмовою замовника від нього, після спливу 30 календарних днів із дня направлення замовником виконавцю цього письмового повідомлення.
Позивач у відповіді від 07.11.2023 на повідомлення від 01.11.2023 про розірвання Договору зазначив, що не заперечує проти дострокового розірвання Договору, й як і передбачено умовами Договору його дію буде достроково припинено після спливу 30 календарних днів від дня направлення замовником вказаного повідомлення про розірвання Договору, а саме - 01.12.2023 та вимагав від відповідача погасити наявну за Договором заборгованість за серпень, вересень та жовтень у розмірі 110 250 грн. 00 коп. (т.1.а.с.25, 37-38).
Позивач стверджує, що виконав свою зобов`язання за Договором, проте сплата відповідачем за надані послуги проведена не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість перед позивачем з оплати наданих за Договором послуг у період з серпня 2023 по листопад 2023 включно в розмірі 147 000 грн. 00 коп.
Оскільки спірні акти наданих послуг та рахунки-фактури було надіслано позивачем за місцезнаходженням відповідача: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 140, кв. 115 останні є належно врученими. 
З наданих позивачем роздруківок трекінгу з сайту АТ "Укрпошта" місцевий господарський суд встановив, що:
- поштове відправлення від 15.09.2023 №0104232313757, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема,  рахунок-фактуру від 31.08.2023 №003 та  акт наданих послуг від 31.08.2023 №0002 не вручено під час доставки: "інші причини" - 22.09.2022 (т.1,а.с.20-21);
- поштове відправлення від 03.10.2023 №0104232318481, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема, рахунок-фактуру від 02.10.2023 №004 та акт наданих послуг від 30.09.2023 №0003 не вручено під час доставки: "інші причини" - 09.10.2023 (т.1,40-41);
- поштове відправлення від 03.11.2023 №0315080811013, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема, рахунок-фактуру від 31.10.2023 №005 та акт наданих послуг від 31.10.2023 №0004 не вручене під час доставки: "інші причини" - 09.11.2023 (т.1,а.с.44);
- поштове відправлення від 05.12.2023 №0104232390492, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема, рахунок-фактуру від 30.11.2023 №006 та акт наданих послуг від 30.11.2023 №0005 не вручене під час доставки: "інші причини" - 11.12.2023 (т.1,а.с.138).
Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що відповідно до умов Договору, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, строк оплати за надані послуги є таким, що настав:
- за актом від 31.08.2023 №0002 на суму 29 637 грн. 00 коп. - 29.09.2023 (22.09.2023 + 7 календарних днів);
- за актом від 30.09.2023 №0003 на суму 36 750 грн. 00 коп. - 16.10.2023 (09.10.2023 + 7 календарних днів);
- за актом від 31.10.2023 №0004 на суму 36 750 грн. 00 коп. - 16.11.2023 (09.11.2023 + 7 календарних днів);
- за актом від 30.11.2023 №0005 на суму 36 750 грн. 00 коп. - 18.12.2023 (11.12.2023 + 7 календарних днів).
Оскільки сплата відповідачем проведена лише за послуги, надані у липні 2023 на загальну суму 36 750 грн. 00 коп., господарський суд дійшов висновку, що залишок заборгованості складає 139 887 грн. 00 коп.  (176 637 грн. 00 коп. - 36 750 грн. 00 коп.).
Господарський суд не відхилив розрахунок позивача, оскільки з наданих позивачем актів наданих послуг вбачається, що вартість наданих послуг у період з вересня 2023 по листопад 2023 складає 36 750 грн. 00 коп. за кожен місяць, тоді як загальна вартість послуг за серпень 2023 складає 29 637 грн. 00 коп., що підтверджується актом від 31.08.2023 №0002 та рахунком-фактурою від 31.08.2023 №003 (т.1,а.с.58-59).
Враховуючи наведене вище, залишок заборгованості за надані за Договором послугу за період з серпня 2023 по листопад 2023 включно, за висновком суду першої інстанції, складає 139 887 грн. 00 коп. (36 750 грн. 00 коп. х 3 + 29 637 грн. 00 коп.).
Як встановлено місцевим господарським судом, позивачем за порушення строку виконання грошового зобов`язання відповідачем, нараховано пеню в розмірі 4 035 грн. 46 коп. за загальний період з 21.09.2023 по 16.11.2023 включно (за актами за серпень, вересень та жовтень 2023).
При перевірці розрахунків судом першої інстанції встановлено, що позивачем не вірно визначено початок прострочення, так:
- за актом від 31.08.2023 №0002 на суму 29 637 грн. 00 коп. - строк виконання зобов`язань настав - 29.09.2023 (22.09.2023 + 7 календарних днів), отже перший день прострочення - 30.09.2023;
- за актом від 30.09.2023 №0003 на суму 36 750 грн. 00 коп. - строк виконання зобов`язань настав - 16.10.2023 (09.10.2023 + 7 календарних днів), отже перший день прострочення - 17.10.2023;
- за актом від 31.10.2023 №0004 на суму 36 750 грн. 00 коп. - строк виконання зобов`язань настав - 16.11.2023 (09.11.2023 + 7 календарних днів), отже перший день прострочення - 17.11.2023;
Після здійсненого перерахунку, господарський суд дійшов висновку, що  пеня за загальний період з 30.09.2023 по 16.11.2023 включно складає 1 321 грн. 51 коп. 

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Всі судові витрати відповідача, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин того, що Позивач у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. взагалі фактично не надав Відповідачу послуг за спірним договором про надання рекламних послуг № 2/0507-23 від 05.07.2023 р. (далі - Договір), а також не встановив обставини того, що у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. Відповідач взагалі фактично не споживав будь-яких послуг спірним Договором. 
Дані обставини фактичного не надання будь-яких послуг і не споживання будь- яких послуг за Договором у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 Відповідач підтверджував показаннями Відповідача як свідка, викладеними в заяві свідка від 12.12.2023 р. Відповідача, підпис на якій засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Н. В., зареєстровано в реєстрі за № 1408.
Позивач в заяві по суті справи - у відповіді на відзив, на сторінці 5 вказав, що... зважаючи на фактичні обставини, слід зауважити, що Позивач належним чином забезпечив доступ Відповідача до надання послуг, передбачених Договором, а Відповідач (незважаючи на власне рішення не використовувати право доступу до вказаних послуг) прийняв послуги протягом всього строку дії Договору (з липня по листопад 2023 року включно) до моменту розірвання останнього. 
Крім того, в судових засіданнях 21.03.2024 та 02.04.2024 представник Позивача надав пояснення, що Позивач у цей період надав відповідачу доступ до послуг.
За доводами відповідача, всі учасники справи в заявах по суті справи та в поясненнях визнали, що у вересні, жовтні, листопаді 2023 за Договором не було фактичного надання послуг. 
Позивач наголошує, що за будь-яким договором послуг особа вже отримує доступ до послуг, адже отримує право на отримання послуг на підставі відповідного договору.
Однак, для надання послуг з налаштування та ведення робіт із SЕО  оптимізації сайту, надання доступу до таких послуг, тобто надання права отримувати такі послуги за Договором не може вважатися фактичним наданням послуг, адже такі послуги вимагають активної поведінки надавала послуг (виконавця) з проведення діяльності з налаштування сайту, SЕО оптимізації сайту, тобто вимагають фактичних дій Позивача з надання послуг. 
Просто надати лише доступ до послуг не достатньо щоб такі послуги були фактично надані.
Відповідач стверджує, що з урахуванням того, що перелічені в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору види діяльності як послуги з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації за Договором передбачають здійснення саме активної діяльності з надання послуг, пояснення Позивача (представника Позивача) про те, що Позивачем надано в період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. доступ до послуг за Договором означають, що Позивач в такий період фактично не надавав Відповідачу послуг за Договором, адже реально фактично не виконував діяльність, передбачену підпунктами 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., і, що Відповідач в цей період фактично реально не споживав такої діяльності. 
Крім того, відповідач зауважує, що позивач, окрім підписаних тільки зі сторони актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р., не надав жодних доказів фактичного надання послуг за Договором у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., тобто доказів фактичного здійснення ним у ці періоди діяльності, передбаченої в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору, як послуги з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації за Договором, на противагу показанням Відповідача як свідка (викладені в нотаріально посвідченій заяві свідка, що є в матеріалах справи), про те, що послуг у цей період Позивач за Договором не надавав. 
Відповідач наголошує, що жодних доказів того, що сайт Відповідача внаслідок діяльності Позивача як послуги за Договором зазнав хоч якихось змін, оптимізувався, налаштовувався в період вересень-листопад 2023 р., Позивач не надав. 
Відповідач зазначає, що лише внаслідок одного доступу до послуг з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації сайту Відповідача Відповідач фактично не спожив і не міг спожити цих послуг з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації сайту Відповідача, адже у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. сайт Відповідача не став налаштований і оптимізований від того, що Позивач надав Відповідачу доступ до його послуг з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації сайту Відповідача. 
Обставини надсилання Позивачем Відповідачу актів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. у вигляді електронних документів та надсилання Відповідачем Позивачу електронних мотивованих відмов від підписання таких актів мають значення для справи, адже Відповідач надсилав Позивачу мотивовані відмови від підписання актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р. мотивуючи відхилення їх підписання саме відсутністю надання послуг у такі місяці за Договором, а щодо акту за серпень 2023 р. Відповідач надсилав коментар у сервісі електронного документообігу Вчасно до відхилення підписання такого акту з мотивів неналежності таких послуг у серпні 2023 р., зокрема щодо того, що обсяг послуг, який мав бути здійснений в липні 2023 р., продовжував з простроченням здійснюватися в серпні 2023 р. 
Скаржник зазначає, що коли Відповідач помітив ознаки наявності спору між сторонами щодо порядку виконання Договору, Відповідач у сервісі Вчасно відхилив акт за серпень 2023 р., тобто відхилив акт №0002 від 31.08.2023 р. у Вчасно, і у коментарі для Позивача у Вчасно до відхилення написав мотивовану відмову від його підписання. Дані обставини підтверджуються відомостями коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0002 від 31.08.2023 р. та відомостями системи Вчасно про відхилення даного Акта (паперові копії даних відомостей коментаря і відхилення у Вчасно додано до матеріалів справи). 
Щодо акту за вересень 2023 р., надісланого Позивачем у сервіс Вчасно Відповідач зазначив, що не мав підстав очікувати надсилання Відповідачем йому такого акту, адже послуг не було у вересні 2023 р., тобто не було ніяких послуг щоб їх передавати та приймати. 
Скаржник зауважив, що помітивши ознаки наявності спору між сторонами Відповідач також відхилив акт за вересень 2023 р., тобто відхилив акт №0003 від 30.09.2023 р. у Вчасно, вказавши у коментарях у Вчасно мотиви відмови від підписання такого акта - призупинення Договору у вересні 2023 р. (тобто обставини того, що послуг не було у вересні 2023 р. через призупинення виконання Договору). Ці обставини підтверджуються відомостями коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0003 від 30.09.2023 р. та відомостями системи Вчасно про відхилення даного Акта (паперові копії цих відомостей коментаря і відхилення у Вчасно додано до матеріалів справи). 
За доводами, викладеними в апеляційній скарзі, Відповідач фактично в електронному вигляді мотивовано відмовив Позивачу у підписані (заперечив проти підписання) актів за серпень 2023 р., вересень 2023 р., жовтень 2023 р,, листопад 2023 р., отриманих Відповідачем у вигляді електронних документів у сервісі Вчасно, які мають однакову юридичну силу з такими самими актами у вигляді документів на папері, і таке відхилення підписання актів має юридичне значення у даному випадку в контексті умов п. 3.2. Договору, а тому суд зобов`язаний був встановити ці обставини. 
Скаржник наголошує, що паперові акти за вересень, жовтень, листопад 2023 р., які підписані лише одним Позивачем, без доказів реального фактичного надання послуг Відповідачу у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. не є та не можуть бути належними, достовірними, достатніми доказами надання таких послуг у ці періоди, адже не відображають дійсні обставин справи (об`єктивної дійсності). 
На думку скаржника, якщо Відповідач надіслав електроні мотивовані відмови від підписання актів за Договором у вигляді електронних документів, то надсилання мотивованих відмов від підписання таких саме актів за Договором у вигляді документів на папері не вимагається, адже це буде такою ж самою за юридичним значенням дією, як і надсилання електронної мотивованої відмови від підписання актів в у вигляді електронних документів. 
За доводами скаржника, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не встановив обставин того, чи узгоджено між Відповідачем та Позивачем дані істотні умови Договору щодо надання конкретних послуг (здійснення конкретних видів діяльності, що передбачені підпунктами 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором) у серпні, вересні, жовтні, листопаді 2023 р., конкретних об`ємів у ці місяці, конкретних строків виконання у відповідні місяці, щодо конкретного сайту Відповідача у відповідний місяць, і не встановлення цих обставин, є порушенням норм процесуального права, яке призвело до того, що суд першої інстанції неправильно вирішив справу і незаконно стягнув з Відповідача вартість послуг, надання яких сторони не узгоджували і фактичного надання яких не було.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

31.05.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній зазначає наступне.
Позивач вказує на те, що єдиним узгодженим способом комунікації за Договором та обміну первинними бухгалтерськими документами (рахунками, актами приймання-передачі наданих послуг та ін.) є їх направлення на поштові адреси Сторін визначені у Договорі. З метою виконання зазначених обов`язків Позивач направляв первинні бухгалтерські документи (рахунки, акти приймання-передачі наданих послуг) у зв`язку з виконанням Договору на адресу Відповідача, яка станом на момент їх направлення була вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) та яка додатково, була визначена Відповідачем у Договорі як адреса для листування.
Неотримання Відповідачем первинних бухгалтерських документів (рахунків та актів приймання-передачі наданих послуг), які надійшли на поштову адресу, зазначену ним у Договорі та визначену у ЄДР (на момент їх направлення), є виключно відповідальністю останнього.
На думку позивача,  направлені відповідачем відмови від підписання акту за Договором у вигляді електронних документів (за листопад) та у вигляді електронних коментарів до відхилення таких актів (за серпень, вересень, жовтень) через сервіс «Вчасно» не є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України та не можуть братися до уваги судом під час прийняття рішення по справі.
За доводами позивача, договором (пп. 2.1.2, пп. 2.1.4 Договору) погоджено конкретний перелік (об`єм) послуг, які надавались Позивачем Відповідачу на щомісячній основі протягом всього строку дії Договору і які підлягали оплаті на щомісячній основі. Це положення чітко визначає, що обсяг послуг є стабільним і не залежить від конкретного місяця, що робить неможливим трактування послуг як таких, що надаються лише у липні.
Спірний договір не є рамковим Договором, а передбачає, що протягом всього строку дії Договору Позивач надавав Відповідачу послуги, які визначені у пп. 2.1.2 та пп. 2.1.4 Договору. Зазначені обставини справи були з`ясовані судом першої інстанції на підставі аналізу договору про надання рекламних послуг № 2/0507-23 від 05.07.2023, який було погоджено та укладено обома Сторонами.
Позивач зазначає, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та направив Відповідачу акти за липень та серпень. Проте Відповідач проігнорував покладені ним за Договором зобов`язання щодо направлення мотивованої відмови від прийняття Послуг та підписання актів як за липень, так і за серпень. 
Направлені Відповідачем електронні коментарі (в яких йдеться про нібито вмотивовані відмови від підписання) до направлених Позивачем актів у сервісі Вчасно, не можуть братися судом до уваги з огляду на наступне:
1. Направлення електронних коментарів до документа у Вчасно не є належним способом комунікації та обміну первинними бухгалтерськими документами (рахунками, актами). Єдиним узгодженим способом комунікації за Договором та обміну первинними бухгалтерськими документами (рахунками, актами прийманняпередачі наданих послуг та ін.) є їх направлення на поштові адреси Сторін визначені у Договорі; 
2. Скріншоти, роздруківки електронних коментарів з сервісу Вчасно без електронного підпису не вважаються доказами здійснення відмови від прийняття послуг за Договором, адже навіть при електронному листуванні повинно бути використано чинні електронні підписи для того, щоб таке листування було прийняте в якості доказу в суді.
Згідно доводів позивача, відповідачем не було надано доказів, які підтверджують, що позивач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, або виконав їх, порушивши визначені Договором строки. Строки, про які йде мова у письмових поясненнях Відповідача, ніде письмово не зафіксовані. Це означає, що твердження відповідача є голослівними і не підтверджені жодними документальними доказами. У Договорі, який було підписано обома Сторонами, визначено що звітним період є календарний місяць і визначено перелік послуг, які надаватиметься Відповідачу протягом всього строку дії Договору.
Позивач наголошує, що ФОП Музиченко В.В. вжито всіх належних засобів для підтвердження факту надання послуг та їх прийняття Відповідачем. Документи, що підтверджують надання послуг, були належним чином оформлені і направлені Відповідачу, що виключає можливість претензій щодо порядку приймання-передачі послуг.
Позивач стверджує, що протягом всього строку дії Договору (до моменту його дострокового розірвання з ініціативи Відповідача) Позивач надавав Відповідачу послуги з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації сайту останнього.
Протягом всього строку дії Договору Виконавець надавав послуги з налаштування та запуск пошукової оптимізації сайту Замовника. У певний період строку дії Договору дії з боку Позивача були більш активні, зокрема, у липні-серпні, адже саме в цей період здійснювався основний обсяг роботи. Починаючи з вересня по листопад, Позивач підтримував налагоджену роботу вже здійснених налаштувань на сайті Відповідача, що також є частиною послуг за Договором. Підтвердженням того, що станом на листопад 2023 Позивачем здійснювались налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації сайту Замовника, є Зріз позицій сайту Відповідача.
11.06.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення представника апелянта, згідно яких останній зазначає, що враховуючи те, що сам Договір укладено у сервісі Вчасно надіслані Відповідачем Позивачу мотивовані відмови від підписання актів у Вчасно мають юридичну силу згідно з Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», адже документи в електронному вигляді з електронним підписом Відповідача мають таку ж саму юридичну силу як паперові документи з власноручним підписом Відповідача.
Обставини фактичного використання обома сторонами сервісу Вчасно за Договором мають місце в об`єктивній дійсності, і таке фактичне використання обома сторонами сервісу Вчасно словами уже не заперечиш, адже в матеріалах справи є докази такого фактичного використання обома сторонами сервісу Вчасно, і обидві сторони визнали обставини використання цього сервісу Вчасно за Договором для здійснення обміну документами за Договором у вигляді електронних документів.
Тому, на думку скаржника, сторонами фактично шляхом вчинення відповідних дій узгоджено сервіс Вчасно як спосіб зв`язку за Договором.
Доводи позивача є необґрунтованими, а подані Відповідачем паперові копії електронних доказів – коментарів до відхилення актів за серпень і вересень 2023 р. у Вчасно є засобом доказування згідно з ч. 3 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник наголошує, що Позивач не довів жодним доказом, що всі без виключення види діяльності як послуги, що передбачені п.п. 2.1.2, п.п. 2.1.4 Договору разом (сукупно) надавались Позивачем Відповідачу на щомісячній основі протягом всього строку дії Договору, як стверджує Позивач, і не довів жодним доказом того, що у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. надавалися хоч якісь послуги, здійснювалася хоч якась діяльність як послуги, що передбачено п. 2.1.2. Договору чи п.п. 2.1.4. Договору.
За доводами апелянта, позивач не надав фактично жодних послуги за Договором у вересні, жовтні, листопаді 2023 р., тому такі послуги точно не підлягали оплаті на щомісячній основі.
Скаржник стверджує, що зі змісту самого Договору можна встановити, що він не містить конкретних характеристик послуг, які б можна було надавати щомісяця одні й ті самі всі постійно, не містить конкретного об`єму послуг та строків надання конкретних об`ємів послуг, а тому з самого змісту Договору можна також встановити, що послуги надаються за дорученнями Відповідача і в цих дорученнях визначаються конкретні характеристики, об`єми та строки надання конкретних послуг (п. 1.1. Договору).
Зміст Договору не дає можливості стверджувати, що надання послуг за Договором може здійснюватися без участі Відповідача, без подання ним доручень, без узгодження характеристик, об`ємів та строків надання конкретних послуг. 
На думку скаржника, Позивач не довів жодним доказом і жодною умовою Договору про те, що Договір є договором на абонентське надання послуг, коли оплата за договором не залежить від факту споживання послуг. Жодне положення Договору не визначає абонентське надання послуг. Та й сама правова природа даного Договору не визначає, що Договір може бути договором абонентського обслуговування.
Скаржник наголошує, що доводи про те, що мотивована відмова у вигляді коментаря у Вчасно не приймається, бо мала бути відмова з електронним підписом Відповідача є необґрунтованими доводами, саме з тих підстав, що тут визнавши, що саме Відповідач надіслав йому такий коментар у Вчасно Позивач займається надмірним формалізмом (правовим пуризмом), адже сам зміст відносин вказує, що Позивач визнає такий коментар як коментар Відповідача, а його не підписання електронним підписом вже є надмірним прагненням до чистоти форми, коли зміст Позивач визнав.
Апелянт вказує на те, що позивач не надав доказів того, що він фактично надавав Відповідачу послуги протягом всього строку дії Договору, зокрема в вересні, жовтні, листопаді 2023 р., а тому доводи Позивача про те, що протягом всього строку дії Договору (до моменту його дострокового розірвання з ініціативи Відповідача) Позивач надавав Відповідачу послуги з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації сайту останнього, є непідтверджені жодним доказом.
За доводами скаржника, позивач не довів жодним доказом, що він як це передбачено ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України особисто здійснював щомісяця діяльність, передбачену Договором, яку споживав Відповідач як послуги. Якщо б Відповідач спожив таку діяльність в період вересень-листопад 2023 р., то очевидно, в його сайті були б за цей період зміни, здійснені саме особисто Позивачем, або внаслідок дій Позивача. Але Позивач не надав доказів таких змін від послуг СЕО оптимізації за Договором в сайті Відповідача протягом періоду вересень-листопад 2023.
Враховуючи факт надсилання Відповідачем мотивованих відмов від їх підписання в електронному вигляді, так як отримав ті акти тільки в електронному вигляді, та враховуючи факт не надання Позивачем відповіді на питання про те, які саме Позивач надавав послуги Відповідачу у період вересень, жовтень, листопад 2023 р., і визнання, що у такий період ним було надано лише доступ до послуг, показання Відповідача як свідка є достовірним та вірогідним доказом, який не викликає сумнівів, адже Позивач не заперечив того, що він не надавав в цей період послуг, і навіть визнав, що надавав тільки доступ до послуг.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.
Ухвалою суду від 10.05.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/6041/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/6041/23.
17.05.2024 матеріали справи №904/6041/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 21.05.2024 у задоволенні прохання Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 у справі №904/6041/23. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Музиченко Віталієм  Вікторовичем, як виконавцем та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Задорожним Вадимом Валентиновичем, як замовником було укладено договір від 05.07.2023 №2/0507-23 про надання рекламних послуг (надалі - Договір) (т.1,а.с.27-30).
Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язується надавати рекламні послуги за дорученням замовника в об`ємі, якості та у строки, що зазначені у цьому договорі, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх виконавцеві (пункт 1.1 Договору).  
Підпунктом 2.1.2 Договору визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати налаштування та запуск пошукової оптимізації сайту замовника. Послуги з налаштування та ведення робіт із SЕО оптимізації включають:
- проведення перевірки карти сайту (підпункт 2.1.2.1 Договору); 
- пропрацювання актуального контенту сайту (підпункт 2.1.2.2 Договору);
- перевірка та актуалізація внутрішніх перелінковок (підпункт 2.1.2.3 Договору);
- перевірка мета-тегування (пункт 2.1.2.4 Договору); 
- дослідження та вдосконалення потенціалу окремих сторінок сайту (підпункт 2.1.2.5 Договору);
- організувати розвиток внутрішнього блогу (підпункт 2.1.2.6 Договору);  
- визначення стратегії просування та ведення закупок зовнішніх посилань (підпункт 2.1.2.7 Договору);
- збільшення кількості анкорних посилань (підпункт 2.1.2.8 Договору);
- аналіз маси посилань конкурентів (підпункт 2.1.2.9 Договору);
- аналіз динаміки приросту посилальної маси конкурентів (підпункт 2.1.2.10 Договору);
- визначення схеми побудови профілю посилань за типами сторінок, що просуваються (підпункт 2.1.2.11 Договору);
- визначення схеми побудови профілю закуплених посилань за типами (підпункт 2.1.2.12 Договору);
- аналіз контентного наповнення сторінок за типами: головна, категорія, міста (підпункт 2.1.2.13 Договору);
- визначення основних факторів, що сприяють зростанню проекту та їхня частка в загальному результаті (підпункт 2.1.2.14 Договору);
- рекомендації  для  побудови  максимально коректного профілю посилань з урахуванням методів просування конкурентів (підпункт 2.1.2.15 Договору);
- рекомендації щодо створення інформаційного розділу на сайті, методологія пошуку потрібних тем для статей (підпункт 2.1.2.16 Договору);
- проведення та контроль за впровадженням технічного аудиту (підпункт 2.1.2.17 Договору);
- розширення семантики сайту, точок входу (підпункт 2.1.2.18 Договору). 
Виконавець зобов`язаний надавати маркетингові консультації (підпункт 2.1.4 Договору).
Відповідно до пункту 3.1 Договору за підсумками кожного календарного місяця виконавець складає акт здачі-приймання наданих послуг та передає його замовнику протягом 3 (трьох) календарних днів після закінчення відповідного звітного місяця.
Замовник зобов`язаний підписати акт протягом 3 (трьох) календарних днів із моменту його отримання або в такий самий строк направити Виконавцю мотивовану відмову від його підписання. Якщо у вказаний строк замовник не надав мотивовану відмову від підписання акту, то послуги по акту вважаються прийнятими замовником (пункт 3.2 Договору). 
Замовник має право двічі вносити правки і направляти мотивовану відмову від підписання акту (пункт 3.3 Договору). 
Замовник зобов`язаний прийняти послуги за звітний період та підписати акт у випадку отримання його від виконавця втретє. Після 3-го направлення акту послуги вважаються прийнятими замовником, а акт таким, що підписаний сторонами (пункт 3.4 Договору). 
Пунктом 4.1 Договору визначено, що ціна за надання послуг на місяць є фіксованою, не включаючи суму податку (якщо такий стягується), за один звітний місяць, та становить 36 750 (тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Виконавець   вперше   приступає  до   надання послуг   після   50%   оплати ставки замовником (пункт 4.2 Договору). 
Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування замовником грошових   коштів   на   банківський   рахунок виконавця. Для здійснення оплати виконавець надає замовнику рахунок-фактуру у спосіб, визначений пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору. У разі здійснення   оплати   в   іноземній валюті застосовується курс Національного Банку України на день виставлення рахунку (пункт 4.5 Договору).
У випадку дострокового розірвання договору замовник зобов`язаний оплатити фактично   надані послуги виконавцю. У такому  разі розрахунок  повинен  бути зроблений протягом 3 (трьох) робочих днів із моменту розірвання цього договору та виставлення відповідного рахунку у спосіб, визначений пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору (пункт 4.6 Договору).
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 12 (дванадцяти) місяців (пункт 6.1 Договору). 
У  випадку,  якщо  після закінчення строку  договору сторони продовжують виконувати його умови, дія договору вважається автоматично продовженою на той самий (12 місяців) або інший погоджений сторонами строк та на умовах, визначених у договорі, без додаткового письмового повідомлення або погодження сторін (пункт 6.2 Договору). 
Договір вважається розірваним в односторонньому порядку, що є добровільною відмовою однієї зі сторін від нього, після спливу 30-ти (тридцяти) календарних днів із дня   направлення   заінтересованою стороною письмового повідомлення про таке розірвання (пункт 6.3 Договору).
Повідомлення вважається направленим належним чином, якщо воно надіслано на електронну адресу відповідної сторони, що зазначена в Розділі 11 Договору, або за допомогою месенджера Telegram чи узгодженого сторонами іншого засобу зв`язку (підпункт 6.3.1 Договору). 
Виконавець   може   розірвати  цей договір   в   односторонньому   порядку   без попереднього повідомлення замовника про таке розірвання або призупинити надання послуг у разі порушення останнім строків здійснення оплати послуг, зазначених у розділі 4 договору, та/або якщо замовник перешкоджає виконання умов договору, та/або коли виконання умов договору суперечить законодавству України (пункт 6.4 Договору). 
У такому випадку договір вважається достроково розірваним у день відправлення виконавцем відповідного письмового повідомлення про таке розірвання у спосіб, визначений пп. 6.3.1 п. 6.3 Договору (підпункт 6.4.1 Договору). 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимоги апеляційної скарги,   колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині встановлення обставин укладання між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Музиченко Віталієм  Вікторовичем, як виконавцем та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Задорожним Вадимом Валентиновичем, як замовником було укладено договір від 05.07.2023 №2/0507-23 про надання рекламних послуг (надалі - Договір).
Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання    якого    є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна норма міститься і у ст.193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору у період з липня 2023 по листопад 2023 включно позивачем надано, підписані тільки зі сторони позивача, акти наданих послуг на загальну суму 176 637 грн. 00 коп., копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:
- від 31.07.2023 №0001 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.56);
- від 31.08.2023 №0002 на суму 29 637 грн. 00 коп. (т.1,а.с.58);
- від 30.09.2023 №0003 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.61);
- від 31.10.2023 №0004 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.63);
- від 30.11.2023 №0005 на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.134).
Окрім того, позивачем було сформовано рахунки-фактури на загальну суму 176 637 грн. 00 коп., а саме:
- від 06.07.2023 №001 (за липень 2023)  на суму 18 375 грн. 00 коп. (т.1,а.с.34);
- від 10.08.2023 №002 (за липень 2023) на суму 18 375 грн. 00 коп. (т.1,а.с.57);
- від 31.08.2023 №003 (за серпень 2023) на суму 29 637 грн. 00 коп. (т.1,а.с.59);
- від 02.10.2023 №004 (за вересень 2023) на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.62);
- від 31.10.2023 №005 (за жовтень 2023) на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.19);
- від 30.11.2023 №006 (за листопад 2023) на суму 36 750 грн. 00 коп. (т.1,а.с.135).
Відповідачем не оспорюється факт часткової оплати за Договором на суму 36 750 грн., а саме сплачено за послуги, що були надані в липні 2023 (платіжні інструкції від 07.07.2023 №01 на суму 18 375 грн. 00 коп. та від 18.08.2023 №01 на суму 18 375 грн. 00 коп. (т.1,а.с.52, 55).
Вказані акти наданих послуг та рахунки були направлені позивачем на адресу відповідача для підписання, що підтверджується листами, поштовими накладними, фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:
- 15.09.2023 (поштове відправлення від 15.09.2023 №0104232313757) позивачем на адресу відповідача було надіслано: - лист від 15.09.2023 №1, яким позивач просить відповідача підписати акти наданих послуг та сплатити рахунки; - рахунки-фактури від 06.07.2023 №001, від 10.08.2023 №002,  від 31.08.2023 №003; - акти наданих послуг від 31.07.2023 №0001, від 31.08.2023 №0002 (т.1,а.с.50,53,64-65);
- 03.10.2023 (поштове відправлення від 03.10.2023 №0104232318481) позивачем на адресу відповідача було надіслано: - лист від 03.10.2023 №2, яким позивач просить відповідача підписати акти наданих послуг та сплатити рахунки; - рахунок-фактуру від 02.10.2023 №004; - акт наданих послуг від 30.09.2023 №0003  (т.1,а.с.47-49,60);
- 03.11.2023 (поштове відправлення від 03.11.2023 №0315080811013) позивачем на адресу відповідача було надіслано: - лист від 31.10.2023 №3; - рахунок-фактуру від 31.10.2023 №005; - акт наданих послуг від 31.10.2023 №0004 (т.1,а.с.42-43);
- 05.12.2023 (поштове відправлення від 05.12.2023 №0104232390492) позивачем на адресу відповідача було надіслано: - лист від 30.11.2023 №4; - рахунок-фактуру від 30.11.2023 №006; - акт наданих послуг від 30.11.2023 №0005 (т.1,а.с.136-137).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з претензією від 18.10.2023 щодо невиконання умов Договору про надання рекламних послуг №2/0507-23 від 05.07.2023, якою вимагав сплатити наявну заборгованість за надані за Договором послуги (т.1,а.с.22-23,45).
Відповідачем на адресу позивача було надіслано повідомлення від 01.11.2023 про розірвання Договору про надання рекламних послуг №2/0507-23 від 05.07.2023 (добровільну відмову від Договору про надання рекламних послуг №2/0507-23 від 05.07.2023) (т1,а.с.24).
Згідно вказаного повідомлення відповідач повідомив позивача про розірвання Договору в односторонньому порядку, тобто про добровільну відмову відповідача від договору та зазначив, що згідно з пунктом 6.3 Договору останній вважається розірваним в односторонньому порядку, що є добровільною відмовою замовника від нього, після спливу 30 календарних днів із дня направлення замовником виконавцю цього письмового повідомлення.
Позивач у відповіді від 07.11.2023 на повідомлення від 01.11.2023 про розірвання Договору зазначає, що не заперечує проти дострокового розірвання Договору, й як і передбачено умовами Договору його дію буде достроково припинено після спливу 30 календарних днів від дня направлення замовником вказаного повідомлення про розірвання Договору, а саме - 01.12.2023 та вимагає від відповідача погасити наявну за Договором заборгованість за серпень, вересень та жовтень у розмірі 110 250 грн. 00 коп. (т.1.а.с.25, 37-38).
Згідно доводів позивача, останнім виконано свої зобов`язання за Договором, проте сплата відповідачем за надані послуги проведена не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість перед позивачем з оплати наданих за Договором послуг у період з серпня 2023 по листопад 2023 включно в розмірі 147 000 грн. 00 коп.; відповідач проти цього заперечує, що і стало причиною спору та звернення до суду. 
Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За доводами, викладеними в позовній заяві, позивач зазначив, що оскільки умовами Договору не встановлено конкретний строк протягом якого виконавець повинен сплатити щомісячну сплату за надані послуги, то з урахуванням частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України вважається, що направлення позивачем відповідачу рахунку на оплату є моментом пред`явлення вимоги позивачем, а відповідач у свою чергу повинен був її виконати протягом 7 днів з дня направлення позивачем відповідного рахунку. 
Колегія суддів зауважує, що відлік 7-денного строку розпочинається не з дати направлення позивачем відповідачеві рахунку, а з дати отримання такого рахунку відповідачем. 
Відповідно, суд першої інстанції доречно   врахував те, що відлік семиденного строку розпочинається не з дати направлення позивачем відповідачеві рахунку, а з дати отримання такогог рахунку відповідачем.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. 
Таким чином, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини", є належно врученими за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що оскільки спірні акти наданих послуг та рахунки-фактури було надіслано позивачем за місцезнаходженням відповідача: АДРЕСА_1 останні є належно врученими. 
В матеріалах справи містяться роздруківки трекінгу з сайту АТ "Укрпошта", з яких вбачається, що:
- поштове відправлення від 15.09.2023 №0104232313757, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема,  рахунок-фактуру від 31.08.2023 №003 та  акт наданих послуг від 31.08.2023 №0002 не вручено під час доставки: "інші причини" - 22.09.2022 (т.1,а.с.20-21);
- поштове відправлення від 03.10.2023 №0104232318481, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема, рахунок-фактуру від 02.10.2023 №004 та акт наданих послуг від 30.09.2023 №0003 не вручено під час доставки: "інші причини" - 09.10.2023 (т.1,40-41);
- поштове відправлення від 03.11.2023 №0315080811013, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема, рахунок-фактуру від 31.10.2023 №005 та акт наданих послуг від 31.10.2023 №0004 не вручене під час доставки: "інші причини" - 09.11.2023 (т.1,а.с.44);
- поштове відправлення від 05.12.2023 №0104232390492, яким на адресу відповідача було надіслано, зокрема, рахунок-фактуру від 30.11.2023 №006 та акт наданих послуг від 30.11.2023 №0005 не вручене під час доставки: "інші причини" - 11.12.2023 (т.1,а.с.138).
Відповідно до умов Договору та з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, строк оплати за надані послуги є таким, що настав:
- за актом від 31.08.2023 №0002 на суму 29 637 грн. 00 коп. - 29.09.2023 (22.09.2023 + 7 календарних днів);
- за актом від 30.09.2023 №0003 на суму 36 750 грн. 00 коп. - 16.10.2023 (09.10.2023 + 7 календарних днів);
- за актом від 31.10.2023 №0004 на суму 36 750 грн. 00 коп. - 16.11.2023 (09.11.2023 + 7 календарних днів);
- за актом від 30.11.2023 №0005 на суму 36 750 грн. 00 коп. - 18.12.2023 (11.12.2023 + 7 календарних днів).
Матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції встановлено, що у період з липня 2023 по листопад 2023 включно позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на загальну суму 176 637 грн. 00 коп.
Сплата відповідачем проведена лише за послуги, надані у липні 2023 на загальну суму 36 750 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких міститься в матеріалах справи. 
Таким чином, залишок заборгованості складає 139 887 грн. 00 коп.  (176 637 грн. 00 коп. - 36 750 грн. 00 коп.).
Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за період з  серпня 2023 по листопад 2023 включно в розмірі 147 000 грн. 00 коп. (36 750 грн. 00 коп. х 4 місяці).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що вартість наданих послуг у період з вересня 2023 по листопад 2023 складає 36 750 грн. 00 коп. за кожен місяць; вартість послуг за серпень 2023 складає 29 637 грн. 00 коп., що також підтверджується актом від 31.08.2023 №0002 та рахунком-фактурою від 31.08.2023 №003.
Таким чином, залишок заборгованості за надані за Договором послугу за період з серпня 2023 по листопад 2023 включно складає 139 887 грн. 00 коп. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
17.10.2019 набув чинності   Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву   статті 79 ГПК   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до   статті 79 ГПК України   наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої   статті 11 ГПК України,   статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Статтею 86 ГПК України   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених   статтею 86 ГПК України   щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що докази, надані позивачем на підтвердження факту невиконання відповідачем свого обов`язку зі сплати за надані позивачем за Договором послуги є достатньо вірогідними, тобто факти, які розглядаються щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за надані за Договором послуги, є більш вірогідними порівняно з доказами, наданими відповідачем на їх спростування, а тому заперечення відповідача оцінюються критично, оскільки така поведінка відповідача свідчить про його недобросовісні дії стосовно оплати наданих позивачем послуг.
На підставі наведеного вище, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані за Договором послуги підлягають частковому задоволенню, в розмірі 139 887,00 грн за період з серпня 2023 по листопад 2023 включно.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, а саме «…11. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не повно встановив обставини, що мають значення для справи, а саме не встановив обставин того, що Позивач у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. взагалі фактично не надав Відповідачу послуг за спірним договором про надання рекламних послуг № 2/0507-23 від 05.07.2023 р. (далі - Договір), а також не встановив обставини того, що у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. Відповідач взагалі фактично не споживав будь-яких послуг спірним Договором. 
12. Відповідач у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву, неодноразово наголошував, що Позивач у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. взагалі не надав Відповідачу послуг за Договором, а також, що у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. Відповідач взагалі не споживав будь-яких послуг спірним Договором. 
13. Дані обставини фактичного не надання будь-яких послуг і не споживання будь- яких послуг за Договором у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. 
Відповідач підтверджував показаннями Відповідача як свідка, викладеними в заяві свідка від 12.12.2023 р. Відповідача, підпис на якій засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Н. В., зареєстровано в реєстрі за № 1408.
14. Зважаючи на те, що будь-яким актом законодавства України та звичаями ділового обороту не визначено, що обставини фактичного не надання послуг відображаються виключно у відповідних документах, а також враховуючи те, що будь-яким законом України не визначено, що обставини фактичного не надання послуг не можуть встановлюватися на підставі показань свідків, дані показання Відповідача як свідка є належним, допустимим, достовірним, вірогідним доказом у цій справі, однак суд порушивши норми процесуального права, а саме статті 76, 77, 78, 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України не взяв до уваги даних пояснень свідка як доказу, не надав цьому доказу оцінки та неповно встановив обставини справи щодо фактичного ненадання будь-яких послуг і не споживання будь-яких послуг за Договором у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Дані обставини підлягають встановленню. 
15. Більш того, обставини щодо фактичного ненадання Позивачем Відповідачу будь-яких послуг і не споживання Відповідачем будь-яких послуг за Договором у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. взагалі не підлягали доказуванню згідно з ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України як визнані обома сторонами, і суд першої інстанції зобов`язаний був встановити такі обставин на основі їх визнання Позивачем та Відповідачем, адже в суду в цьому випадку не було обгрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. 
16. Зокрема як зауважено вище, Відповідач у заявах по суті справи - у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву вказував, що Позивач у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. не надав Відповідачу послуг за Договором, а також, що у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. Відповідач взагалі не споживав будь-яких послуг спірним Договором. Те саме представник Відповідача в судових засіданнях повідомив суду першої інстанції в поясненнях. 
17. У свою чергу, Позивач в заяві по суті справи - у відповіді на відзив, на сторінці 5 вказав, що... зважаючи на фактичні обставини, слід зауважити, що Позивач належним чином забезпечив доступ Відповідача до надання послуг, передбачених Договором, а Відповідач (незважаючи на власне рішення не використовувати право доступу до вказаних послуг) прийняв послуги протягом всього строку дії Договору (з липня по листопад 2023 року включно) до моменту розірвання останнього. 
18. В інших частинах даної відповіді на відзив Позивач також вів мову про те, що ним надавався доступ до послуг за Договором, а не самі послуги. 
19. У судовому засіданні 21.03.2024 р. представник Відповідача задав представнику Позивача питання, які саме послуги Позивач надавав у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. за Договором, тобто яку саме діяльність реально здійснював Позивач у такий період за Договором, і на це питання представник Позивача надав пояснення, що Позивач у цей період надав доступ до послуг. 
20. У судовому засіданні 02.04.2024 р. представник Відповідача повторно задав питання представнику Позивача про те, які саме послуги Позивач надавав у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. за Договором, і представник Позивача сказав, що відповідь така сама, як і під час засідання 21.03.2024 р. та надав пояснення, що у такий період Позивач надав доступ до послуг. 
21. Вказане підтверджується звукозаписами судових засідань. 
22. Отже, всі учасники справи в заявах по суті справи та в поясненнях визнали, що у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. за Договором не було фактичного надання послуг. 
23. У даному випаду, за Договором не передбачено послуг з надання доступу до мережі інтернет, не передбачено послуг пакувального майданчику, при яких надання доступу до послуг, тобто доступу до мережі інтернет, доступу до пакувального майданчику, є фактичним наданням послуг, а передбачено надання рекламних послуг, зокрема послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту, для надання яких вимагається вчинення активної діяльності Позивачем та реальне споживання послуг Відповідачем. 
24. За будь-яким договором послуг особа вже отримує доступ до послуг, адже отримує право на отримання послуг на підставі відповідного договору. 
25. За договором надання послуг доступу до мережі інтернет, пакувального майданчика особа вважаться такою, що отримала послуги з моменту отримання доступу до мережі інтернет, до пакувального майданчику, оскільки такі послуги не вимагають активної поведінки надавала послуг, тобто фактичних дій виконавця, крім надання доступу до мережі інтернет, пакувального місця. 
26. Однак, для надання послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту, надання доступу до таких послуг, тобто надання права отримувати такі послуги за Договором не може вважатися фактичним наданням послуг, адже такі послуги вимагають активної поведінки надавала послуг (виконавця) з проведення діяльності з налаштування сайту, 8ЕО оптимізації сайту, тобто вимагають фактичних дій Позивача з надання послуг. 
Просто надати лише доступ до послуг не достатньо щоб такі послуги були фактично надані.
27. Більш того, необхідність у даному випадку за Договором здійснювати саме активну діяльність з надання послуг визначена самим спірним Договором, а саме: Підпунктом 2.1.2. Договору передбачено, що Позивач зобов`язаний: 2.1.2. Здійснювати налаштування та запуск пошукової оптимізації сайту Замовника. Послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації включають: 2.1.2.1. проведення перевірки карти сайту; 2.1.2.2 пропрацювання актуального контенту сайту; 2.1.2.3. перевірка та актуалізація внутрішніх перелінковок; 2.1.2.4. перевірка мета-тегування; 2.1.2.5. дослідження та вдосконалення потенціалу окремих сторінок сайту; 2.1.2.6. організувати розвиток внутрішнього блогу; 2.1.2.7. визначення стратегії просування та ведення закупок зовнішніх посилань; 2.1.2.8. збільшення кількості анкорних посилань; 2.1.2.9. аналіз маси посилань конкурентів; 2.1.2.10. аналіз динаміки приросту посилальної маси конкурентів; 2.1.2.11. визначення схеми побудови профілю посилань за типами сторінок, що просуваються; 2.1.2.12. визначення схеми побудови профілю закуплених посилань за типами; 2.1.2.13. аналіз контентного наповнення сторінок за типами: головна, категорії, міста; 2.1.2.14. визначення основних факторів, що сприяють зростанню проекту та їхня частка в загальному результаті; 2.1.2.15. рекомендації для побудови максимально коректного профілю посилань з урахуванням методів просування конкурентів; 2.1.2.16. рекомендації щодо створення інформаційного розділу на сайті, методологія пошуку потрібних тем для статей; 2.1.2.17. проведення та контроль за впровадженням технічного аудиту; 2.1.2.18. розширення семантики сайту, точок входу. 
28. Перелічені в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору види діяльності як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором передбачають здійснення саме активної діяльності з надання послуг, і такі види діяльності як послуги за договором не можуть бути здійснені шляхом пасивної поведінки, тобто шляхом надання просто доступ до послуг. 
29. Таким чином, з урахуванням того, що перелічені в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору види діяльності як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором передбачають здійснення саме активної діяльності з надання послуг, пояснення Позивача (представника Позивача) про те, що Позивачем надано в період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. доступ до послуг за Договором означають, що Позивач в такий період фактично не надавав Відповідачу послуг за Договором, адже реально фактично не виконував діяльність, передбачену підпунктами 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., і, що Відповідач в цей період фактично реально не споживав такої діяльності. 
30. Згідно з ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України: « 1.
Обставили, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не мас обгрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв 'язку з примусом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників». 
31. Тому, враховуючи вище викладене суд першої інстанції зобов`язаний був встановити обставини фактичного не надання Позивачем у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., так як Позивач не здійснював фактично діяльності, передбаченої в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору види діяльності як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором, адже він визнав, що надавав тільки доступ до послуг, а не самі послуги, і дані обставини мають значення для справи. 
32. Крім того, Позивач, окрім підписаних тільки зі сторони актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р., не надав жодних доказів фактичного надання послуг за Договором у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., тобто доказів фактичного здійснення ним у ці періоди діяльності, передбаченої в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору, як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором, на противагу показанням Відповідача як свідка (викладені в нотаріально посвідченій заяві свідка, що є в матеріалах справи), про те, що послуг у цей період Позивач за Договором не надавав. 
33. Враховуючи факт не надання відповіді на питання про те, які саме Позивач надавав послуги Відповідачу у період вересень, жовтень, листопад 2023 р., а надання пояснень, що у такий період було надано лише доступ до послуг, показання Відповідача як свідка є достовірним та вірогідним доказом, який не викликає сумнівів, адже Позивач не заперечив того, що він не надавав в цей період послуг, і навіть визнав, що надавав тільки доступ до послуг.
34. Також стосовно фактичного надання чи не надання послуг у період вересень 2023 р. - листопад 2023 р., звільнення від доказування і обов`язку доказування слід зазначити наступне. 
35. Як підставу своїх позовних вимог про стягнення з Відповідача начебто заборгованості за послуги за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. за Договором Позивач визначає виконання взятих на себе обов`язків за Договором і надання послуг Відповідачу.
36. Зокрема в позовній заяві Позивач вказує, що у період з липня по жовтень 2023 року Позивач належним чином виконував взяті на себе зобов`язання за Договором та надавав послуги Відповідачу, а у заяві про збільшення позовних вимог Позивач вказує, що у листопаді 2023 року з урахування змісту Договору, послуги за листопад також' підлягають оплаті Позивачу. 
37. Отже, з однієї сторони, Позивач в позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог визначає як підставу позовних вимог виконання зобов`язань за Договором та надання послуг Відповідачу у такі періоди, а з іншої сторони Позивач вже у відповіді на відзив, та в судових засіданнях надаючи пояснення на запитання про те, яку саме Позивач здійснював діяльність у такі спірні місяці як послуги, Позивач веде мову про те, що ним у період вересень- листопад 2023 р. надавалися не послуги, а доступ до послуг. 
38. Спірним Договором передбачено надання послуг, а не доступу до послуг. 
39. Таким чином, з однієї сторони, обставини фактичного не надання Позивачем Відповідачу послуг за Договором в період вересень-листопад 2023 р. не підлягають доказуванню, так як визнані обома сторонами (сторони визнали, що в такий період фактичних послуг не було, і діяльності як послуг, яка передбачена Договором Позивач не здійснював, а Відповідач не споживав). 
40. Однак, з іншої сторони, якщо суд у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не приймає таке визнання даних обставин обома сторонами або вважає, що такого визнання цих обставин не було, тоді суд згідно з вимогами статей 2, 236 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний був надати оцінку поясненням і доводам Позивача в контексті того, що ж саме мається на увазі під «наданням доступну до послуг», тобто суд мав з`ясувати обставини того, чи це є фактичне надання послуг, чи це не є фактичним наданням послуг. 
41. Якщо суд прийшов би до висновку про те, що під «наданням доступу до послуг» не є фактичне надання послуг, тоді суд зобов`язаний був встановити в рішенні обставини того, що в даному випадку Позивач не надавав фактично послуги за Договором Відповідачу у період вересень-листопад 2023 р., і відмовити у стягненні оплати за такі місяці, так як згідно ч. 1 ст, 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, і відповідно до п. 4.1. Договору оплаті підлягають лише фактично надані послуги, а про інше сторони не домовилися (детальніше про це нижче). 
42. Якщо суд доходить до висновку про те, що під «наданням доступу до послуг» є фактичне надання Позивачем послуг, тобто реальне здійснення Позивачем для Відповідача діяльності, переліченої в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором у період вересень-листопад 2023 року, тоді у цій справі підлягають доказуванню обставини фактичного надання Позивачем послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 р., і Позивач згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема довести обставини реального (фактично) здійснення переліченої в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором у період вересень-листопад 2023 року, тобто фактичного надання цих послуг у цей період. 
43. Однак, Позивач не надав жодних доказів (тобто не довів обставин) того, що він надавав Відповідачу у вересні 2023 р., у жовтні 2023 р., у листопаді 2023 р. послуги за Договором, які б споживалися Відповідачем в процесі здійснення Позивачем певної діяльності, визначеної Договором, тобто не надав жодних доказів фактичного здійснення ним для Відповідача діяльності, переліченої в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором у період вересень-листопад 2023 року, і не надав доказів споживання Відповідачем таких послуг (такої діяльності) у цей період.
44. Згідно зі згаданою вище ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України: « 7. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». 
45. Позивач не довів на підставі доказів обставини реального надання послуг Відповідачу за Договором у період вересень-листопад 2023 р. (реального здійснення діяльності, реальної активної діяльності), а тому суд у даному випадку порушив дані норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, адже суд першої інстанції, і не відхилив визнання обома сторонами обставин фактичного не надання послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 р., і не визначив в рішенні порушення Позивачем обов`язку доказування обставин фактичного надання послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 р, а навпаки дійшов висновку про те, що Позивач виконав свій обов`язок з доказування обставин фактичного надання послуг за цей період, і відповідно дійшов висновку про наявність у Відповідача обов`язку оплатити послуги за період вересень-листопад 2023 р.
46. Зокрема, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні в контексті оцінки доказів та в контексті оцінки виконання Позивачем вимог ч. І ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (обов`язку доказування) зазначив, що за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що докази, надані позивачем на підтвердження факту невиконання відповідачем свого обов`язку зі сплати за надані позивачем за Договором послуги є достатньо вірогідними, тобто факти, які розглядаються щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за надані за Договором послуги, є більш вірогідними порівняно з доказами, наданими відповідачем на їх спростування. 
47. Отже, суд першої інстанції зробив висновок про те, що надані Позивачем докази невиконання Відповідачем обов`язку зі сплати за надані послуги є достатньо вірогідними. 
48. З цього можна дійти висновку про те, що суд першої інстанції взагалі не з`ясовував обставин того чи є у Відповідача обов`язок платити за послуги за вересень- листопад 2023 р., а одразу встановив, що у Відповідача є заборгованість за надані послуги, коли така заборгованість недоведена, через не доведення Позивачем обставин фактичного надання ним послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 р. 
49. Тобто наведене вище вказує на те, що суд на підставі наданих Позивачем доказів, по при те, що Позивач визнав, що надав для Відповідача тільки доступ до послуг у період вересень-листопад 2023 р., визнав встановленими обставини того, що послуги в період вересень-жовтень 2023 р. були фактично надані, і обставини того, що у Відповідача є обов`язок їх оплатити, та відповідно обставини наявності у Відповідача заборгованості з їх оплати як прострочення цього горошкового зобов`язання Відповідача, коли обставини фактичного надання послуг Позивачем у період вересень-листопад 2023 р. (фактичної реальної діяльності Позивача як послуг) і їх споживання Відповідачем у такий період та обставини наявності обов`язку у Відповідача оплатити послуги, які він фактично не споживав у період вересень-листопад 2023 р, а також обставини наявності заборгованості з оплати послуги, які Відповідач фактично не отримав у вересні - листопаді 2023 р. є недоведеними, і Позивачем на їх підтвердження не надано доказів, які б спростували доводи і докази, надані Відповідачем. 
50. Крім того, можна дійти висновку про те, що суд визнав встановленими обставини, які є не доведеними, коли суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що Як вбачається, у період з липня 2023 по листопад 2023 включно позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на загальну суму 176 637 гри. 00 коп. 
51. Отже, і в цій частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції вказує на те, що у період з липня 2023 р. по листопад 2023 р. включно Позивачем було надано Відповідачу послуги за Договором, а відповідно суд першої інстанції визнав встановленими обставини фактичного надання Позивачем послуги за Договором у період з липня 2023 р. по листопад 2023 р. 
52. Відповідач визнав обставини фактичного надання Позивачем у липні 2023 р. послуг за Договором, які були узгоджені сторонами на липень 2023 р., і визнав обставини того, що Позивач продовжував з простроченням надавати у серпні 2023 р. той обсяг послуг, що був узгоджений сторонами на липень 2023 р., і на підтвердження таких обставин надав покази як свідок (викладено в нотаріальній заяві свідка, яка міститься в матеріалах справи). Відповідач надав докази оплати послуг за Договором за липень 2023 р., і Позивач не оспорював факт такої оплати. 
53. Таким чином, щодо фактичного надання послуг у липні 2023 р. і їх оплати спору немає. В частині послуг за серпень 2023 р. є лише спір про належність їх надання і про наявність підстав у Відповідача для відмови від виконання свого зустрічного зобов`язання з оплати неналежних послуг (неналежні, бо їх Позивач не повинен був надавати в серпні 2023 р., а мав завершити відповідний об`єм послуг ще в липні 2023 р.).
54. Однак, Відповідач категорично заперечує і заперечував те, що Позивач у період вересень, жовтень, листопад 2023 р. фактично надавав послуги за Договором і реально здійснював діяльність, передбачену в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором у період вересень-листопад 2023 р. 
55. Позивач окрім підписаних лише зі своєї сторони паперових актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р. за Договором, які не підтверджують фактичне надання послуг за Договором у такий період, і окрім посилання на правовий пуризм (надмірну формальність), не надав жодного доказу фактичного надання послуг за Договором у цей період, тобто фактичного здійснення ним хоч однієї з видів діяльності, вказаної в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором у такий період вересень-листопад 2023 р., і навіть у відповіді на відзив та у поясненнях під час судових засіданнях вказував про те, що в такий період він надав лише доступ до послуг, а реальної діяльності не здійснював. 
56. Тому, зважаючи на вище викладене для того щоб у суду першої інстанції були підстави встановити в рішенні обставини фактичного надання послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 року, в матеріалах справи мали б бути докази фактичного надання послуг у такий період (фактичного здійснення Позивачем діяльності, передбаченої Договором як послуги), і мали б бути підстави для не прийняття визнання Позивачем того, що він у такий період надав лише доступ до послуг, і активної діяльності з надання послуг не здійснював. 
57. У цьому випадку без активної діяльності Позивача як послуги Відповідач не може споживати послугу, адже це не є послугами доступу до пакувального майданчику та їм подібних. Фактом реального надання послуг мали б бути зміни в сайті Відповідача, зміни в алгоритмі пошуку в пошукових системах, зміни в коді сайту Відповідача, зміни в налаштуваннях сайту Відповідача, які здійснені Позивачем в рамках надання послуг за Договором. 
58. Жодного доказу наявності змін в сайті Відповідача, жодного доказу оптимізації сайту Відповідача, жодного доказу наявності налаштування сайту Відповідача, здійсненого Позивачем в рамках послуг за Договором, Позивач не надав. 
59. Послуги за Договором передбачають, що Позивач має здійснювати оптимізацію і налаштування сайту Відповідача. 
60. Жодних доказів того, що сайт Відповідача внаслідок діяльності Позивача як послуги за Договором зазнав хоч якихось змін, оптимізувався, налаштовувався в період вересень-листопад 2023 р., Позивач не надав. 
61. Так само Позивач не надав жодних доказів того щоб була ним здійснена будь- яка діяльність з перелічених в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору в період вересень- листопад 2023 р. 
62. Послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором мають залишати свій слід в об`єктивній дійсності, а доказів цього Позивач не надав, а навпаки вказав, що тільки доступ до таких послуг він надав у такий період. Позивач нібито очікував, що Відповідач буде у такий період надавати йому доручення на здійснення певної діяльності як послуги, і був готовий надавати такі послуги у цей період, і такі очікування та готовність він називає доступом до послуг. 
63. Однак, судом не встановлено обставин того, що Договір передбачає принци «замовляй або плати». Тобто судом першої інстанції не встановлено, що у Договорі є умови, які зобов`язують Відповідача надавати доручення на надання послуг, а, якщо таких доручень не надано, то платити за послуги не залежно від факту реального надання послуг. Договором навіть не передбачено простого обов`язку Відповідача надавати доручення на надання послуг. 
64. Коли за договором про надання правової допомоги, клієнт не надає доручень на надання юридичних послуг, тоді у клієнта не виникає обов`язку їх оплачувати.
65. У спірному Договорі так само, якщо Відповідач як замовник не надає доручення (завдання) Позивачу як виконавцю здійснювати передбачену Договором діяльність як послугу, тоді у Відповідача не виникає обов`язок оплачувати послуги, яких фактично не було надано, адже Договором не передбачено, що оплата ставки за кожен місяць має бути не залежно від факту надання послуг. Договір не є договором абонентського обслуговування, при якому оплата має бути не залежно від факту споживання послуги. Спірний Договір не є договором надання доступу до мережі інтернет, пакувального майданчику, за яких такі послуги мають оплачуватися за кожний місяць можливості доступу до мережі інтернет, пакувального майданчика отримувачем таких послуг. 
66. Тому, в суду першої інстанції не було підстав для встановлення обставин того, що у період з липня 2023 по листопад 2023 включно позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на загальну суму 176 637 гри. 00 коп., адже в матеріалах справи немає доказів фактичного надання послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 р.
67. Отже, підсумовуючи вище викладене можна зробити висновок про те, що по при те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази реального фактичного надання Позивачем послуг за Договором у період з вересня 2023 р. до листопада 2023 р. включно, тобто реального здійснення Позивачем у такий період будь-яких з перелічених в підпунктах 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору видів діяльності як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором, і докази фактичного споживання Відповідачем у такий період цих послуг, по при те, що Позивач (представник Позивача) в заяві по суті справи та в поясненнях визнав те, що Позивач в цей період надав доступ до послуг, а не самі послуги, по при те, що в матеріалах справи містяться докази направлення Відповідачем мотивованих відмов від підписання актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р. в електронному вигляді (детальніше про відхилення актів наведено нижче), суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права (ст. 2, 74, 74 76, 77, 78, 79 236 Господарського процесуального кодексу України), встановив обставини фактичного надання у період з липня 2023 р. по листопад 2023 р. включно Позивачем Відповідачу послуг за Договором на загальну суму 176 637 грн. 00 коп., що підлягають оплаті, які є недоведеними. Таке порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, адже обставин справи вказують на відсутність у Відповідача обов`язку оплати ставки за Договором за вересень, жовтень, листопад 2023 р., так як в ці місяці не було фактичного надання послуг за Договором, а Договором передбачено оплату ставки (фіксовану ціну) за надання послуг (п. 4.1. Договору). 
68. Окремо за аналогією окремо слід зазначити, що у випадку вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу у спорі, суди враховують обставини і критерії реальності витрат на правову допомогу, про які наголошує практика Європейського суду з прав людини, тобто встановлюють фактичність надання послуг правової допомоги і її зміст, а не стягують витрати на правову допомогу лише виходячи з одного факту укладення договору про надання правової допомоги і відповідно надання тільки одного доступу до послуг з правової допомоги. Суди не приймають рішення про стягнення витрат на правову допомогу з підстав лише одного факту надання доступу до правової допомоги, а приймають рішення тільки про компенсацію реально наданих послуг з правової допомоги по справі. 
69. Внаслідок того, що судом першої інстанції не встановлено обставин фактичного не надання у період вересень 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р. Позивачем послуг за Договором, і фактичного не споживання в цей період послуг Відповідачем суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України. 
70. Крім того, суд першої інстанції порушив норму процесуального права, передбачену ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою: « 4.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду», адже суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм ч. 1 ст. 901 та ч. І ст. 903 Цивільного кодексу України, не дотримався висновків, викладених в постановах Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах. 
71. Так, Відповідач відзиві на позовну заяву посилався на ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, і наводив доводи про те, що оплата має бути тільки за надані замовнику послуги. 
72. Такі ж самі по-суті висновки, викладено в постановах Верховного Суду щодо застосування ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України. 
73. Так, у постанові Верховного Суду від 27.08.2019 р. № 911/1867/18 зазначено …
… критеріїв належності їх надання. 48. Факт надання послуг за наявності дій виконавця щодо їх надання в будь-якому випадку є незмінним, тоді як результат надання послуг визначається наслідком дотримання зобов`язання... 
74. Таким чином у цій постанові від 27.08.2019 р. Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що плата проводиться за фактично надані послуги, якщо сторони не домовилися про інше, а також зробив правовий висновок про те, що визначальною ознакою при наданні послуг є сама діяльність виконавця, оскільки при послугах продається не сам результат, а дії які до нього призвели. 
75. У нашому випадку сторони не домовилися в Договорі про інше, а домовилися про ціну за надання послуг (п. 4.1. Договору). 
76. Тому, з урахуванням цих висновків Верховного Суду Відповідач не зобов`язаний оплачувати ставку за Договором за вересень, жовтень, листопад 2023 р., адже в ці місяці не було фактичного надання послуг (фактичних дій Позивача). 
77. Також в контексті оплати за фактичні послуги слід звернути увагу й на висновок, що викладеній в цій постанові від 27.08.2019 р., яким Верховний Суд вказав на особливості об`єкта договору, яким с послуги нематеріального характеру, що нерозривно пов`язані з особистістю виконавця результат діяльності якого (надання послуг) немає оречевленого (матеріального) змісту, оскільки сама послуга споживається у процесі її надання. 
78. Якщо послуга має надаватися особисто виконавцем і послуга нерозривно пов`язана з особистістю виконавця, тоді вона буде вважатися фактично наданою, якщо вона надавалася фактично особисто виконавцем, і споживалася замовником, а не коли виконавець надав доступ до своїх послуг, а сам особисто ніякої діяльності не здійснював. 
79. Ці висновки Верховного Суду відповідають положенням ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, згідно з якою: « 1. Виконавець повинен надати послугу особисто». 
80. Якщо Позивач фактично особисто не надавав Відповідачу послуг за Договором у вересні, жовтні, листопаді 2023 р., тоді таких послуг фактично не було, а плата здійснюється тільки за фактично надані послуги, що нерозривно пов`язані з особистістю Позивача, і відповідно враховуючи вказані вище висновки Верховного Суду у Відповідача немає обов`язку оплачувати за Договором за період вересень-листопад 2023 р., коли послуг фактично не було, тобто коли Позивач їх особисто не надав Позивачу, і Відповідач їх не споживав. 
81. Тому, судом першої інстанції також неправильно застосовано ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, яка підлягала застосуванню. 
82. Крім того, у постанові від 23.09.2019 р., у справі № 902/594/18 Верховний Суд зазначив, що «... поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось питання щодо фактичного споживання наданої послуги і, в такий спосіб) вимог щодо оплати передбачених договором або законом». 
83. Після повторного розгляду апеляційним судом справи № 902/594/18 уже було досліджено фактичне споживання послуг, і у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 р. у справі № 902/594/18, наведено наступні ключові для нашого спору висновк стосовно застосування норм права, передбачених статтями 901, 903 Цивільного кодексу України: «Як установиш суди попередніх інстанцій між сторонами у справі виникли правовідносини з надання послуг. За змістом статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов 'язусться оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов 'язання. Послугою є діяльність, результати якої, як правию, не мають матеріального виразу, вони реалізуються та споживаються в процесі здійснення цієї діяльності, тому в зобов`язаннях про надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення фактичних дій. У статті 903 Цивільного кодексу України унормовано плату за договором про надання послуг. Згідно з частиною 1 цієї норми якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір про надання поачуг є двостороннім, оскільки виконавець і замовник наділені як правами, так і обов`язками. На виконавця покладено обов`язок надавати послугу і надано право одержувати відповідну тату. Замовник, у свою чергу, зобов`язаний оплатити поаіугу і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця. Тобто замовник здійснює оплату фактично наданих послуг, якщо сторони не домовилися про інше. Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами стосується виконання умов договору від 12.03.2015 про надання послуг із пошуку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та організації подальшого укладання договорів оренди землі між їх власниками та замовником, актів приймання-передачі земельної ділянки та інших додатків до договору оренди землі, передбачених законодавством і замовником, та остаточного проведення державної реєстрації цих договорів. Отже, до предмета дослідження у цій справі належить, зокрема, встановлення обставин щодо фактичного надання позивачем спірних послуг за договором, аналіз документів, поданих на підтвердження їх надання, умови проведення розрахунків за договором, виконання відповідачем зобов`язань з оплати таких послуг...
Заперечуючи обов 'язок із прийняття і підписання цього акта та сплати вартості наданих послуг за таким актом, відповідач послався на відсутність у матеріалах справи оригіналів договорів оренди і всіх передбачених до них додатків; недотримання умов договору в частині цілісності та суміжності земельних масивів; акцентував, що згідно з додатковою угодою від 12.12.2017 А`о 3 змінено строк дії договору до 21.12.2017 та обмежено загальну площу земельних ділянок, які є предметом спірного договору. Переглядаючи справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України та надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виконав обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2019, урахував наведені норми законодавства, дослідив матеріали справи і наявні у ній докази, надав оцінку доводам як позивача, так і аргументам відповідача та дійшов висновку про обгрунтованість судового рішення щодо часткового задоволення позову. Суд апеляційної інстанції установив, що укладення договорів оренди із фізичними особами відбулося до дня укладення сторонами додаткової угоди від 21.12.2017 .V? 3, згідно з якою сторони обмежили площу земельних ділянок, що є предметом договору; державна реєстрація права оренди за договорами, зазначеними в акті від 22.06.2018, також відбулася до 21.12.2017, а отже загальна площа земельних ділянок, стосовно яких у межах послуг за договором було укладено договори оренди землі, відповідала умовам спірного договору про надання послуг. Суд наголосив, що фактично укладення договорів оренди землі відповідачем із фізичними особами та державна реєстрація права оренди відбулися в межах предмета спірного договору; у карті контуру земельних ділянок, пояснювальній таблиці до неї наведено загальну площу контуру, кількість паїв і площу земельних ділянок згідно з актами приймання-передачі від 21.12.2017 і від 22.06.2018, що підтверджує, що спільні земельні ділянки обробляє ТОВ "Колорит Агро". Водночас апеляційний господарський суд зазначив, що земельні ділянки розташовані у різних масивах.
Однак, як установив суд апеляційної інстанції та свідчать матеріали справи, у цьому випадку відбулося фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг шляхом отримання доступу до земельних ділянок і можливості їх обробітку, державної реєстрації права оренди на ці земельні ділянки, що свідчить про схвалення відповідачем своїми діями надання таких послуг та, відповідно, про наявність правових підстав для їх оплати; закінчення строку' дії договору не звільняє боржника від обов`язку оплатити надані послуги. Ураховуючи установлений факт надання позивачем послуг у межах предмета договору та фактичного споживання їх відповідачем, суди дійшли висновку, що відповідач у цьому випадку’ не може бути звільнений від виконання зобов`язання з оплати наданих послуг за актом передачі-приймання послуг від 22.06.2018, строк оплати яких настав... Отже, дослідивши обставини справи, надавши правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог, аргументів сторін, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову». 
84. Отже, у вказаній вище постанові від 18.02.2020 р. Верховний Суд також наголосив на тому, що замовник здійснює оплату фактично наданих послуг, якщо сторони не домовилися про інше, і наголосив на тому, що в зобов`язаннях про надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення фактичних дій. 
85. У спірному Договорі сторони про інше не домовилися, тобто в спірному Договорі сторони не визначили оплату послуг не залежно від факту надання послуг, а навпаки в п. 4.1. визначили ціну за надання послуг на місяць. 
86. Тому, згідно з вказаними висновками, що викладені в цій постанові Верховного Суду від 18.02.2020 р. оплаті підлягають у даному випадку лише фактично надані послуги, тобто коли мало місце вчинення фактичних дій виконавцем, а Позивач як виконавець обставин фактичного надання послугу за Договором (фактичних дій) у період вересень-листопад 2023 р. не довів, і навпаки визначив, що надав в такий період лише доступ до послуг. 
87. Також важливо зазначити, що у справі №902/594/18 предметом договору було надання послуг із пошуку земельних ділянок сільськогосподарського призначення цілісним і суміжним масивом, надання послуг організації подальшого укладання договорів оренди землі, остаточного проведення державної реєстрації цих договорів, однак касаційний суд визнав такою, що підлягає оплаті послугу із пошуку земельних ділянок, коли виконавець здійснив організацію укладення договорів оренди землі в різних масивах, але замовник фактично їх обробляючи схвалив таке виконання послуг, адже фактично спожив такі послуги. Тобто у справі №902/594/18 касаційний суд визнав обґрунтованими висновки апеляційного суду, про те, що коли відбулося фактичне споживання замовником наданих виконавцем послуг шляхом отримання замовником доступу до земельних ділянок і можливості їх обробітку, державної реєстрації права оренди на ці земельні ділянки за замовником. 
88. Іншими словами, якщо предметом договору послуг були послуги з пошуку земельних ділянок і організації укладення договорів оренди землі та їх реєстрації, то свідченням фактичного споживання послуг є саме доступ замовника до таких земельних ділянок, фактичне їх оброблення, фактична реєстрація права оренди за замовником. 
89. Однак, це не те саме, що в наших спірних правовідносинах. 
90. Позивач стверджує, що надав Відповідачу доступ до послуг в період вересень - листопад 2023 р., але доступ до земельних ділянок замовника при послугах щодо організації укладення договорів оренди землі є свідченням реального споживання послуги з організації укладення договорів оренди землі, а начебто отримання Відповідачем доступу до послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту Відповідача, не є свідченням того, що Відповідач отримав фактично послуги, тобто налаштований сайт і оптимізований сайт. 
91. Отже, доступ до послуг за спірним Договором у нашому випадку не є свідченням фактичного споживання Відповідачем послуг і фактичного надання Позивачем послуг. 
92. Лише внаслідок одного доступу до послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту Відповідача Відповідач фактично не спожив і не міг спожити цих послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту Відповідача, адже у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. сайт Відповідача не став налаштований і оптимізований від того, що Позивач надав Відповідачу доступ до його послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту Відповідача. 
93. Отже, в контексті вказаних вище висновків Верховного Суду ключовим у нашому випадку є те, що Позивач не надав фактично послуг з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації сайту Відповідача і Відповідач фактично не спожив таких послуг за Договором в вересні, жовтні, листопаді 2023 р. 
94. Крім того, такі ж самі висновки, які в згаданій вище постанові від 18.02.2020 р., наведено в постанові Верховного Суду від 03.08.2022 р. у справі № 902/502/20, в якій зазначено наступне: « 4.21 Як установили суди попередніх інстанцій між сторонами у справі виникли правовідносини з надання послуг... 4.23 За змістом статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов 'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов 'язання. 4.24 Послугою є діяльність, результати якої, як правило, не мають матеріального виразу, вони реалізуються та споживаються в процесі здійснення цієї діяльності, тому в зобов`язаннях про надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення фактичних дій. 4.25 У статті 903 Цивільного кодексу України унормовано плату за договором про надання послуг. Згідно з частиною 1 цієї норми якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 4.26 Договір про надання послуг є двостороннім, оскільки виконавець і замовник наділені як правами, так і обов 'язками. На виконавця покладено обов`язок надавати послугу і надано право одержувати відповідну плату. Замовник, у свою чергу, зобов 'язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця. Тобто замовник здійснює оплату фактично наданих послуг, якщо сторони не домовилися про інше. 
95. Тому, як зауважено вище, коли у спірному Договорі сторони про інше не домовилися, а домовилися саме про те, що ціна є за надання послуг на місяць, оплаті підлягають тільки фактично надані послуги, виходячи з фактичних дій Позивача з надання послуг, а не просто виходячи з надання доступу до послуг, що є фактично наданням права отримувати послуги, але не свідчить про фактичне надання послуг. У нашому випадку фактичного надання послуг (фактичних дій Позивача з надання послуг) за період-вересень- листопад 2023 р. не було, і тому підстав для стягнення оплати за ці місяці немає. 
96. Варто зазначити також і про висновок, який викладений в Постанові Верховного Суду від 06.07.2018 р. у справі № 910/6358/17, зокрема в цій постанові зазначено наступне: « 16. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В частині / статті 901 ЦК України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 03.02.2015 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір №49 ПрО59'21, за умовами якого виконавець зобов`язався у 2015 році надати замовникові послуги в галузі архітектури в частині коригування розробленої проектно-кошторисної документації "Капітальний ремонт аудиторії №01 в корпусі факультету кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка”. При цьому, сторони погодиш (пункт 5.1. договору), що термін виконання послуг становить 70 календарних днів з дати підписання договору... судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач виконав перший та другий етапи робіт за договором, про що сторони 03.06.2015 підписали акт здачі-приймания науково-технічної продукції згідно з договором №49 пр059 21 від 03.02.2015 на суму ЗО 000 гри. Вказані роботи по 1-му та 2-му етапу були оплачені замовником, що сторони не заперечують та підтверджується наданою в судовому засіданні апеляційної інстанції представником позивача копією платіжного доручення №7276 від 02.06.2015 (розрахункову операцію проведено банком 04.06.2015)... Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, доказів на підтвердження належного та своєчасного виконання позивачем обумовлених договором робіт по третьому етапу, передачі результатів виконаних робіт, акта здачі-приймання проектно-кошторисної документації з додатком до нього у кількості 4 примірників та примірник на електронному носії, як передбачено умовами п.5.5 договору, та що б було підставою для їх оплати, суду не надано... Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правичьного висновку про неналежне виконання позивачем прийнятих на себе зобов`язань за договором та відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про оплату фактично не наданих послуг по третьому етапу робіт».
97. Таким чином і в цій постанові Верховного Суду від 06.07.2018 р. наведено висновки про відсутність правових підстав для задоволення вимог про оплату фактично не наданих послуг.
98. Отже, судова практика Верховного Суду в питанні того, що виходячи зі змісту статей 901, 903 Цивільного кодексу України оплаті підлягають тільки фактично надані послуги є сталою. 
99. Вказані висновки зроблені в таких постановах Верховного Суду щодо саме застосування норм права - статей 901, 903 Цивільного кодексу України в подібних правовідносинах з надання послуг за договором послуг, а не щодо оцінки конкретних обставин відповідних справ. 
100. Тому виходячи з вимог ч. 4 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції зобов`язаний був врахувати такі висновки про вирішенні даної справи. 
101. Однак, суд першої інстанції порушивши ч. 4 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не дотримався висновків, щодо застосування статей 901, 903 Цивільного кодексу України, які викладені в постановах Верховного Суду від 06.07.2018 р. у справі №910/6358/17, від 27.08.2019 р. у справі № 911/1867/18, від 18.02.2020 р. у справі №902/594/18, від 03.08.2022 р. у справі №902/502/20, від яких Верховний Суд не відступав, і не звернув увагу на доводи і аргументи Відповідача, викладені у заявах по суті справи та поясненнях стосовно того, що оплаті підлягають лише фактично надані послуги, а Позивач не надавав Відповідачу будь-які послуги за Договором у вересні, жовтні, листопаді 2023 р., і не звернув уваги на показання Відповідача як свідка, які підтверджують ці аргументи, та на пояснення Позивача про те, що ним у такий період надавався доступ до послуг, а не послуги, і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних мотивів стосовно відхилення та не прийняття таких заперечень і аргументів Відповідача. 
102. Натомість суд першої інстанції, вказав в оскаржуваному рішенні, що Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги господарським судом не приймаються як такі, що спростовані матеріалами справи. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не молена тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на колений аргумент. Міра, до якої суд мас виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, молсе бути різною залежно від характеру рішення. За таких обставин решту аргументів відповідача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову. 
103. Однак, дані висновки суду не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права та внаслідок недотримання норм матеріального права, з неврахуванням висновків, що викладені в постановах Верховного Суду', адже: 
104. по-перше - саме аргументи Відповідача щодо ненадання в даному випадку Позивачем будь-яких послуг за Договором у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. мають суттєвий вплив на прийняття рішення у даній справі, так як згідно з ч. І ст. 901, ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, Відповідач як замовник здійснює тільки оплату фактично наданих послуг, оскільки інше не передбачено Договором, а навпаки передбачено ціну за надання послуг на місяць (п. 4.1 Договору); 
105. по-друге - ці аргументи Відповідача спростовують висновки суду про відповідне часткове задоволення позову, і вони не спростовані матеріалами справи, так як матеріали справи не містять доказів фактичного надання Позивачем послуг за Договором у цей період вересень, жовтень, листопад 2023 р. 
106. Таким чином, вказане вище доводить, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності і обґрунтованості. 
107. Судом першої інстанції також не встановлено обставин, які мають значення для справи щодо надсилання Позивачем Відповідачу актів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. у вигляді електронних документів з електронними підписами Позивача за допомогою сервісу електронного документообігу Вчасно (надавача довірчих послуг) та надсилання Відповідачем Позивачу електронних мотивованих відмов від підписання таких актів за допомого сервісу електронного документообігу Вчасно у вигляді коментарів до відхилення підписання відповідних актів та у вигляді електронних документів з електронними підписами Відповідача. 
108. Під час розгляду справи в суді першої інстанції до матеріалів справи разом з відзивом суду Відповідачем було подано: паперову копію відомостей коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0002 від 31.08.2023 р. у сервісі електронного документообігу Вчасно, паперову копію відомостей системи Вчасно про відхилення акта №0002 від 31.08.2023 р. у Вчасно, паперову копію відомостей коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0003 від 30.09.2023 р. у Вчасно, паперову копію відомостей системи Вчасно про відхилення акта №0003 від 30.09.2023 р. у Вчасно, паперові копії акта №0004 від 31.10.2023 р. та квитанції про його отримання у Вчасно, паперові копії мотивованої відмови від підписання акта №0004 від 31.10.2023 р. та квитанції про її відправлення у Вчасно, паперову копію відомостей коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0004 від 31.10.2023 р. у Вчасно, паперову копію відомостей системи Вчасно про відхилення акта №0004 від 31.10.2023 р. у Вчасно, паперові копії акта №0005 від ЗО. 11.2023 р. та квитанції про його отримання у Вчасно, паперові копії мотивованої відмови від підписання акта №0005 від ЗО. 11.2023 р. та квитанції про її відправлення у Вчасно, паперову копію відомостей коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0005 від 30.11.2023 р., паперову копію відомостей системи Вчасно про відхилення акта №0005 від 30.11.2023 р. 
109. Ці докази містяться в матеріалах справи і підтверджують обставини надсилання Позивачем Відповідачу актів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. у Вчасно у вигляді електронних документів з електронними підписами Позивача у Вчасно, та обставини відхилення Відповідачем у електронному вигляді у Вчасно цих актів за Договором як електронних документів. 
110. Тому в суду першої інстанції були всі підстави для встановлення таких обставин. 
111. Більш того, обставини фактичного надсилання Позивачем Відповідачу актів за Договором за серпень, вересень, жовтень 2023 р. у вигляді електронних документів з електронними підписами Позивача у системі електронного документообігу Вчасно визнані обома сторонами в заявах по суті справи, а тому згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню і суд першої інстанції зобов`язаний був їх встановити в оскаржуваному рішенні з підстав їх визнання обома сторонами, адже в суду першої інстанції не було обгрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. 
112. Зокрема Позивач ці обставини визнає в позовній заяві, вказуючи, що На підтвердження чого 01.09.2023, 17.10.2023, 08.11.2023 ОСОБА_1 з використанням системи електронного документообігу «Вчасно» направив ФОП Задорожному В.В. Акти за липень, серпень, вересень, жовтень. Відповідач визнав такі обставини надсилання цих актів у відзиві. 
113. Обставини надсилання Позивачем Відповідачу актів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. у вигляді електронних документів та надсилання Відповідачем Позивачу електронних мотивованих відмов від підписання таких актів мають значення для справи, адже Відповідач надсилав Позивачу мотивовані відмови від підписання актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р. мотивуючи відхилення їх підписання саме відсутністю надання послуг у такі місяці за Договором, а щодо акту за серпень 2023 р. Відповідач надсилав коментар у сервісі електронного документообігу Вчасно до відхилення підписання такого акту з мотивів неналежності таких послуг у серпні 2023 р., зокрема щодо того, що обсяг послуг, який мав бути здійснений в липні 2023 р., продовжував з простроченням здійснюватися в серпні 2023 р. 
114. Тому, наданні Позивачем у справі акти за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. за Договором є відхиленими, і у даному випадку немає значення в якому вигляді такі акти отримані Відповідачем та відхиленні, тобто не має значення чи у вигляді документа на папері чи у вигляді електронного документа, а факт надання Відповідачем Позивачу мотивованих відмов від їх підписання має значення для даної справи. 
115. Відповідач відхилив відповідні акти, тобто надіслав відповіді мотивовані відмови від підписання таких актів у той самий спосіб і у тій самій формі, що й отримав, тобто у Вчасно та у електронній формі (у вигляді електронних документів, електронних повідомлень). 
116. Щодо цього у відзиві на позовну заяву Відповідач з доданням відповідних доказів наводив наступні доводи та аргументи. 
117. Коли Відповідач помітив ознаки наявності спору між сторонами щодо порядку виконання Договору, Відповідач у сервісі Вчасно відхилив акт за серпень 2023 р., тобто відхилив акт №0002 від 31.08.2023 р. у Вчасно, і у коментарі для Позивача у Вчасно до відхилення написав мотивовану відмову від його підписання. Дані обставини підтверджуються відомостями коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0002 від 31.08.2023 р. та відомостями системи Вчасно про відхилення даного Акта (паперові копії даних відомостей коментаря і відхилення у Вчасно додано до матеріалів справи). 
118. Щодо акту за вересень 2023 р., надісланого Позивачем у сервіс Вчасно Відповідач не мав підстав очікувати надсилання Відповідачем йому такого акту, адже послуг не було у вересні 2023 р., тобто не було ніяких послуг щоб їх передавати та приймати. 
119. Проте, як вказано вище, помітивши ознаки наявності спору між сторонами Відповідач також відхилив акт за вересень 2023 р., тобто відхилив акт №0003 від 30.09.2023 р. у Вчасно, вказавши у коментарях у Вчасно мотиви відмови від підписання такого акта - призупинення Договору у вересні 2023 р. (тобто обставини того, що послуг не було у вересні 2023 р. через призупинення виконання Договору). Ці обставини підтверджуються відомостями коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0003 від 30.09.2023 р. та відомостями системи Вчасно про відхилення даного Акта (паперові копії цих відомостей коментаря і відхилення у Вчасно додано до матеріалів справи). 
120. Уже остаточно впевнившись у наявності спору між сторонами Відповідач надіслав Позивачу на його поштову адресу, вказану в Договорі повідомлення про розірвання Договору про надання рекламних послуг № 2/0507-23 від 5 липня 2023 р. (добровільну відмову від Договору про надання рекламних послуг № 2/0507-23 від 5 липня 2023 р.), що підтверджується доказами надсилання такого повідомлення, а саме описом вкладення та накладною поштового відправлення 4906106686274 від 01.11.2023 р. Такі обставини припинення дії Договору визнані обома сторонами і вони правильно встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
121. Також Відповідач 10.11.2023 р. дізнався про те, що йому у Вчасно надіслано акт №0004 від 31.10.2023 р., який Відповідач у Вчасно отримав 10.11.2023 р. (паперові копії акта і квитанції з датою отримання додані до матеріалів справи) та, який стосується начебто наданих у жовтні 2023 р. послуг. Щодо акту за жовтень 2023 р. Відповідач 11.11.2023 р. надіслав Позивачу тим самим засобом електронного документообігу Вчасно, що й отримав такий Акт, мотивовану відмову від підписання акта №0004 від 31.10.2023 р. за Договором, підписану електронним підписом Відповідача, в якій зазначив, що відмовляється від підписання цього Акта №0004 від 31.10.2023 р. за Договором з підстав (з мотивів) того, що у жовтні 2023 року за Договором взагалі не було надано жодних послуг, та надіслав Позивачу через систему Вчасно такий самий коментар щодо відхилення підписання такого Акта. Дані обставини підтверджуються мотивованою відмовою від підписання акта №0004 від 31.10.2023 р. та квитанцією про її відправлення, відомостями коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0004 від 31.10.2023 р., відомостями системи Вчасно про відхилення цього Акта (паперові копії відмови, квитанції, відомостей коментаря і відхилення у Вчасно додано до матеріалів справи). 
122. 05.12.2023 р. Відповідач дізнався, що йому у Вчасно надіслано акт №0005 від 30.11.2023 р., який Відповідач у Вчасно отримав 05.12.2023 р. (паперові копії акта і квитанції з датою отримання додано до матеріалів справи) та, який стосується начебто наданих у листопаді 2023 р. послуг. В той же день 05.12.2023 р. Відповідач надіслав Позивачу тим самим засобом електронного документообігу Вчасно, що й отримав такий Акт, мотивовану відмову від підписання акта №0005 від 30.11.2023 р. за Договором, підписану електронним підписом Відповідача, в якій зазначив, що відмовляється від підписання цього Акта №0005 від 30.11.2023 р. за Договором з підстав (з мотивів) того, що у листопаді 2023 року за Договором взагалі не було надано жодних послуг, і крім цього надіслав Позивачу такий самий коментар щодо відхилення цього Акта у Вчасно. Ці обставини підтверджуються мотивованою відмовою від підписання акта №0005 від 30.11.2023 р. та квитанцією про її відправлення, відомостями коментаря у Вчасно щодо відхилення акта №0005 від 30.11.2023 р., відомостями системи Вчасно про відхилення цього Акта (паперові копії відмови, квитанції, відомостей коментаря і відхилення у Вчасно додано до матеріалів справи). 
123. Отже, Відповідач фактично в електронному вигляді мотивовано відмовив Позивачу у підписані (заперечив проти підписання) актів за серпень 2023 р., вересень 2023 р., жовтень 2023 р,, листопад 2023 р., отриманих Відповідачем у вигляді електронних документів у сервісі Вчасно, які мають однакову юридичну силу з такими самими актами у вигляді документів на папері, і таке відхилення підписання актів має юридичне значення у даному випадку в контексті умов п. 3.2. Договору, а тому суд зобов`язаний був встановити ці обставини. 
124. Проте, суд першої інстанції посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.01.2023 у справі №496.4633/18 про направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, вказав в оскаржуваному рішенні, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - закінченням терміну зберігання" або "інші причини", є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприсмгіів) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Враховуючи викчадене суд доходить висновку, що оскільки спірні акти наданих послуг та рахунки-фактури було надіслано позивачем за місцезнаходженням відповідача: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 140, кв. 115 останні є належно врученими. 
125. Однак, у даній справі Позивач фактично не надавав послуги Відповідачу у вересні, жовтні листопаді 2023 р., тому дані висновки Верховного Суду не підлягають застосування для мотивування рішення про стягнення з Відповідача оплати за послуги за вересень, жовтень, листопад, яких фактично не надано Позивачем Відповідачу за договором. 
126. Крім того, в дійсності Відповідач не отримав жодного з паперових листів від Позивача і не отримував жодного рахунку та жодного акта за Договором у вигляді документів на папері. Відповідач не знав про те, що такі листи за рахунками та актами за Договором надійшли йому на поштове відділення за його адресою реєстрації місця проживання. 
127. Тому у даній справі цей формальний підхід не може бути застосовано, адже Позивач не надав жодних доказів того, що Відповідач якось ухилявся від отримання цих листів, надісланих Укрпоштою з актами, і Позивач не надав жодних доказів того, що Відповідачу було відомо про надходження на його адресу таких листів на поштове відділення. 
128. Крім того, посилатися на такі формальності, коли Позивач не надавав жодних послуг за Договором Відповідачу у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. буде правовим пуризмом як надмірною формальністю. 
129. Підписані в паперовому вигляді лише зі сторони Позивача і надіслані ним на адресу реєстрації місця проживання Відповідача Укрпоштою акти за Договором ніяким чином не підтверджують належність надання Позивачем послуг у серпні 2023 р., і фактичність (реальність) надання послуг за Договором у вересні, у жовтні, у листопаді 2023 р. 
130. Ці Акти, з підписами одного Позивача є лише документами, що відходять від однієї сторони справи, підписані лише однією стороною (Позивачем) і містять не підтверджені будь-якими доказами відомості, існування яких заперечує інша сторона (Відповідач) як такі, яких не існувало (не існувало послуг у такі періоди). 
131. Суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні 06.02.2024 р. правильно наголосив про негативне ставлення до надмірного формалізму («правового пуризму») і про те, що надмірний формалізм не підтримується Верховним Судом. 
132. Однак в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вже сам вдався до правового пуризму (надмірної формальності), визнавши паперові акти за вересень, жовтень, листопад 2023 р., які підписані лише зі сторони Позивача належними і допустимими доказами фактичного надання Позивачем Відповідачу послуг за Договором у період вересень- листопад 2023 р., в той час, коли Позивач не надав жодних доказів фактичного (реального) надання послуг, тобто здійснення фактичної діяльності, що передбачена Договором як послуги, та доказів фактичного споживання послу за Договором Відповідачем у цей період, і навіть в той час, коли Позивач визнав обставини, що він лише надавав Відповідачу у такий період лише доступ до послуг, та не здійснював передбаченої Договором діяльності як послуг. 
133. Тому, лише одні паперові акти за вересень, жовтень, листопад 2023 р., які підписані лише одним Позивачем, без доказів реального фактичного надання послуг Відповідачу у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. не є та не можуть бути належними, достовірними, достатніми доказами надання таких послуг у ці періоди, адже не відображають дійсні обставин справи (об`єктивної дійсності). 
134. Сам по собі п. 3.2. Договору, без доказів реального фактичного надання послуг Відповідачу у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. і посилання на нього Позивачем у даному випадку виражає «правовий пуризм», тобто надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом. 
135. Висновки щодо правового пуризму (надмірного формалізму) як негативного явища наведено у постановах Верховного Суду від 28.10.2018 р. у справі № 826/14749/16, від 19.12.2019 р. у справі № 926/358/19, від 27.12.2022 р. у справі № 320/1510/20, від 16.03.2023 р. у справі № 400/4409/21, а також в багатьох інших постановах Верховного Суду. 
136. Однак, суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення порушивши ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, не врахував висновки, щодо застосування норм, які викладені у таких постановах Верховного Суду стосовно правового пуризму (надмірної формальності), адже у матеріалах справи немає жодного доказу належного надання послуг Позивачем за Договором у серпні 2023 р., і фактичного, реального надання послуг за Договором у вересні, у жовтні, у листопаді 2023 р. 
Натомість Відповідач надав покази як свідок про те, що Позивач не надавав йому фактично будь-яких послуг у вересні, у жовтні, у листопаді 2023 р., і про те, що Відповідач у такі періоди не споживав будь-яких послуг за Договором, і в матеріалах справи наявні докази того, що Відповідач фактично відхилив в електронному вигляді акти, отримані ним у вигляді електронних документів за вересень, за жовтень, за листопад 2023 р. за Договором, підписані електронним підписом Позивача, які мають однакову юридичну силу з ідентичними паперовими актами за Договором (детальніше про це нижче) з мотивів відсутності фактичних послуг за Договором у такі місяці (тобто в матеріалах справи наявні докази того, що Відповідач відхилив ці електронні акти з електронними підписами у той самий спосіб, що й отримав такі акти). 
137. У пункті п. 3.2. Договору міститься формальне положення про те, що Замовник зобов`язаний підписати Акт протягом 3 (трьох) календарних днів із моменту його отримання або в такий самий строк направити Виконавцю мотивовану відмову від його підписання. Якщо у вказаний строк Замовник не надав мотивовану відмову від підписання Акту, то послуги по Акту вважаються прийнятими Замовником. 
138. У постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, зроблено відповідні висновки виходячи із фактичних обставин тієї справи і зважаючи на ту доказову базу, що наявна у такій справі. 
139. У даному випадку фактичні обставини справи та доказова база відмінні від тої справи, в якій Верховним Судом зроблені такі висновки. 
140. У даних правовідносинах Позивач не надавав жодних послуг Відповідачу у вересні, жовтні, листопаді 2023 р., і Відповідач в дійсності не отримував таких листів від Позивача з відповідними актами, і такі акти не містять відображення дійсних обставин про прийняття Відповідачем послуг у вересні 2023 р., жовтні 2023 р., листопаді 2023 р., яких надано не було. 
141. Також, навіть якщо допустити, що згідно з висновками постанови Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, буде вважатися, що Відповідач отримував акти за вересень, жовтень, листопад 2023 р. у вигляді документів на папері, то це немає ніякого значення для вирішення даної справи, адже Відповідач отримав кожен з таких актів за Договором у вигляді електронного документа з електронним підписом Позивача за допомогою сервісу електронного документообігу Вчасно, та надіслав мотивовані відмови від підписання актів у вигляді електронних документів за серпень-листопад 2023 р., і уже немає значення чи вважається чи не вважається, що Відповідач їх отримав ще й у вигляді документі на папері листами Укрпоштою. 
142. Акти за Договором в електронному вигляді мають таку саму юридичну силу, що й ідентичні акти за Договором у вигляді документів на папері, що обґрунтовано нижче. 
143. Тому, якщо Відповідач надіслав електроні мотивовані відмови від підписання актів за Договором у вигляді електронних документів, то надсилання мотивованих відмов від підписання таких саме актів за Договором у вигляді документів на папері не вимагається, адже це буде такою ж самою за юридичним значенням дією, як і надсилання електронної мотивованої відмови від підписання актів в у вигляді електронних документів. 
144. Вказане вище свідчить про те, що встановлення обставин про надсилання актів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. за Договором у вигляді електронних документів та надсилання Відповідачем Позивачу електронних мотивованих відмов, не залежно від того, чи узгоджено, чи не узгоджено сторонами сервіс електронного документообігу Вчасно за Добором в тексті Договору, має значення для справи в контексті умов п. 3.2. Договору, адже в цій справі мають місце дійсні реальні факти отримання Відповідачем цих актів у вигляді електронних документів, які мають однакове значення з паперовими документами, та мають місце факти надсилання Відповідачем Позивачу електронних відмов від підписання таких актів, і такі факти не можуть бути заперечені з мотивів того, що в тексті Договору прямо не сказано про те, що для електронного документообігу і зв`язку може використовується Вчасно. 
145. Можливість такого використання сервісу електронного документообігу Вчасно узгоджено самими фактичними діями сторін, тобто консенсуальними їх взаємними діями. 
146. 11 То до цього слід детальніше навести наступні доводи. 
147. У Договорі прямо словами ніде не зазначено, що сервіс Вчасно узгоджується як спосіб зв`язку за Договором, але це не означає, що сторонами фактично шляхом вчинення відповідних дій не узгоджено сервіс Вчасно як спосіб зв`язку за Договором, або взагалі можливість документообігу в електронному вигляді. 
148. Більш того, сам Договір укладено сторонами у вигляді електронного документу за допомого сервісу електронного документообігу у Вчасно, тому навіть виходячи з цієї обставини можна уже стверджувати, що сервіс електронного документообігу Вчасно фактично узгоджений як спосіб зв`язку за Договором. 
149. Крім того, про таке фактичне узгодження сервісу електронного документообігу Вчасно як способу зв`язку за Договором шляхом вчинення сторонами взаємних дій та про фактичне використання сторонами сервісу Вчасно за Договором свідчать також наступні обставини: 
150. по-перше кожний акт за Договором, тобто всі акти за Договором Позивач надсилав Відповідачу у вигляді електронного документу, підписаного його електронним підписом за допомогою сервісу електронного документообігу у Вчасно, і це визнано самим Позивачем в позовній заяві, і свідчить про фактичне використання системи електронного документообігу Вчасно за Договором; 
151. по-друге, сторони фактично здійснювали комунікацію та документообіг за Договором за допомогою електронного документообігу Вчасно. Зокрема до відзиву Відповідачем додано паперові копії відповіді Позивача на повідомлення від 01.11.2023 про розірвання договору про надання рекламних послуг № 2/0507-23 від 05.07.2023 р. та квитанції про підписання такої відповіді Позивачем електронним підписом та відправлення цієї відповіді Позивачем Відповідачу як електронного документу у системі електронного документообігу вчасно, до відзиву додано відповідні відмови Відповідача від підписання актів, що також свідчить про фактичне використання системи електронного документообігу Вчасно за Договором; 
152. по-третє, обставини фактичного використання системи електронного документообігу Вчасно за Договором визнається обома сторонами в заявах по суті справи (Позивачем в позовній заяві, Відповідачем у Відзиві). 
153. Не може бути заперечена юридична сила електронного документу лише через те, що він електронний. Так само не може бути заперечений факт відхилення Відповідачем відповідних актів за Договором у вигляді електронних документів лише через те, що вони є в електронному вигляді в сервісі Вчасно. 
154. Електронний документ має таку ж саму юридичну силу як паперовий документ. 
155. Позивач надсилав Відповідачу ідентичні за документарною інформацією та реквізитами акти за Договором у вигляді електронного документа та у вигляді документа на папері. 
156. Відповідно до ч. З ст. 7 Закону України: «Про електронні документи та електронний документообіг»: «Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і мас однакову юридичну сичу». 157. Тому кожен з таких документів, а саме електронні акти та акти на папері за Договором мають однакову юридичну силу. 
158. Виходячи з цього, надіслані Позивачем Відповідачу акти за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. з електронними підписами Позивача мають за Договором таку ж саму юридичну силу як і паперові документи. 
159. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України: «Про електронні документи та електронний документообіг»: «Юридична сича електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму».
160. Більш того, сам Договір є лише в електронному вигляді як електронний документ, і сторони його в паперовому вигляді (у вигляді документа на папері) не складали і не підписували (не укладали). 
161. Тому, якщо Позивач надіслав Відповідачу у сервісі Вчасно акти за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. у вигляді електронного документа з електронним підписом Позивача, то це має юридичне значення за Договором, ці акти за Договором і мотивовані відмови від їх підписання у вигляді електронного документа мають юридичну силу, і надсилання в електронному вигляді, у тому числі у вигляді електронних коментарів до відхилення відповідного акту, та у вигляді електронних документів з електронним підписом Відповідача, мають юридичну силу за Договором, мають юридичне значення за Договором. 
162. Отже, обставини щодо надсилання Позивачем та отримання Відповідачем актів за Договором у вигляді електронних документів у сервісі Вчасно та щодо надсилання Відповідачем Позивачу відповідних електронних мотивованих відмов від підписання таких актів у сервісі Вчасно мають значення для справи та підлягали з`ясуванню та встановленню судом у цій справі. 
163. Однак, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, передбачені ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, не повно встановив обставини справи щодо надсилання Позивачем Відповідачу актів за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. за Договором за допомогою сервісу Вчасно (надавача довірчих послуг Вчасно), та обставини того, що Відповідачем надіслано у Вчасно Позивачу мотивовані відмови від підписання таких актів за Договором у вигляді електронних документів та у вигляді електронних коментарів до відхилення таких актів за Договором як електронних документів. 
164. Крім того, суд першої інстанції не встановивши ці обставини також неправильно застосував статті 7 та 8 Закону України: «Про електронні документи та електронний документообіг», адже не застосував дані норми матеріального права, коли вони підлягали засновуванню. 
165. Таке неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи стосовно надсилання та отримання відповідних актів за Договором у вигляді електронних документів та їх відхилення Відповідачем так само в електронному вигляді, такі порушення норм процесуального права, і таке неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи та прийняття незаконного і необгрунтованого рішення про стягнення з Відповідача начебто заборгованості з оплати за послуги за ті місяці, в яких послуги фактично Позивачем не надавалися, і коли Відповідачем мотивовано відмовлено у підписані актів за такі місяці, в яких послуги не надавалися, а тому не вважається і не може вважтися, що Відповідачем прийнято послуги за такими актами і в такі місяці, адже не може бути Відповідачем прийнято тих послуг, яких фактично не надано Позивачем. 
166. Судом першої інстанції також не повно з`ясовано обставини справа, а саме обставини того, що в даному випадку за Договором і не вимагалося надсилання Відповідачем мотивованих відмов від підписання актів за Договором, за ті місяці, в яких послуг фактично не було надано. 
167. Крім того, зміст та контекст пунктів 3.1. - 3.2. Договору вказує на те, що мотивована відмова від підписання Акта повинна мати місце тоді, коли послуги фактично надавалися, Відповідач не згоден на підписання Актів щодо реально наданих послуг, тобто коли послуги були реально надані, але Відповідач має претензії до об`єму послуг, якості послуг, строків надання послуг. 
168. Однак, якщо послуг фактично не було взагалі, то відмови від підписання відповідного акту за Договором не вимагається, адже коли послуг не було Позивач не мав права та підстав надсилати Відповідачу відповідний акт щодо послуг яких фактично не було надано Відповідачу. 
169. Якщо фактично в дійсності послуг не було, і Позивач ніяких послуг не передавав за актом, то Відповідачу нема чого приймати за актом, а тому в таких випадках немає тих послуг, які б вважалися прийнятими Відповідачем (немає чому вважатися прийнятим). 
170. Не може вважатися прийнятим те, що не надавалося і не передавалося, так само не можуть вважатися прийнятими послуги, яких не надавалося і не передавалося. 
171. Відповідний акт за Договором складається для підтвердження юридичного факту здачі Позивачем та приймання Відповідачем послуг за результатами певного місяця, а якщо послуг у відповідному місяці не було, то Позивач фактично нічого не здає Відповідачу, а Відповідач нічого не приймає. 
172. Таким чином, не вважаються і не можуть вважатися прийнятими Відповідачем начебто послуги за вересень, 2023 р., жовтень 2023 р., листопад 2023 р., яких (послуг) фактично не було надано Позивачем Відповідачу у вересні, жовтні, листопаді 2023 р., навіть, якщо Відповідач формально не надіслав Позивачу на його поштову адресу, вказану в Договорі паперових мотивованих відмов від підписання актів за вересень, жовтень, листопад 2023 р., протягом трьох днів, з моменту, коли відповідні листи з такими актами повернулися з поштового відділення Укрпошта назад Позивачу з довідкою відміткою поштового відділення про причину повернення - «інші причини». 
173. Таке неповне з`ясування судом першої інстанції цих обставин відсутності в Відповідача обов`язку надсилати мотивовані відмови від підписання актів за ті місяці, в які послуг фактично Позивач не надавав (не було чого передавати за актом і приймати), є тим порушенням норм процесуального права (ст. 263 Господарського процесуального кодексу України), яке призвело до неправильного вирішення справи. 
174. Також суд першої інстанції не повно встановив обставини в частині не з`ясування обставин не належності послуг, які надавав Позивач Відповідачу з простроченням у серпні 2023 р., і визнав встановленими обставини наявності обов`язку Відповідача зі сплати послуг, що надавалися Позивачем у серпні 2023 р. 
175. Так, як зауважено вище суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив, що у період з липня 2023 по листопад 2023 включно позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на загальну суму 176 637 гри. 00 коп., а також зробив висновки про те, що надані позивачем на підтвердження факту невиконання відповідачем свого обов`язку зі сплати за надані позивачем за Договором послуги є достатньо вірогідними. 
176. Отже, якщо суд першої інстанції зробив висновок про наявність порушення обов`язку Відповідача з оплати наданих, в тому числі у серпні 2023 р., послуг, то суд визнав встановленими обставини наявності у Відповідача обов`язку зі сплати послуг, наданих у серпні 2023 р. за Договором, і відповідно не встановив обставин того, що надання послуг у серпні 2023 р. було неналежним, і не встановив обставин того, що Відповідач правомірно відмовився згідно з ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України оплачувати неналежні послуги, надані з простроченням у серпні 2023 р., які мали бути надані ще у липні 2023 р. 
177. Це призвело також до того, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України, адже не застосував дану норму матеріального права, коли вона підлягала застосуванню. 
178. Дані доводи підтверджуються наступним. 
179. Так суд першої інстанції не зверну увагу на те, що у відзиві на позовну заяву Відповідач наводив доводи про неналежність послуг в серпні 2023 р. та на те, що такі доводи Відповідач підтверджував показаннями свідка, а Позивач у свою чергу на спростування таких доводів і доказів, не надав жодного доказу належності послуг за Договором у серпні 2023 р. 
180. Позивач не виконав протягом липня 2023 р. узгоджений між сторонами об`єм послуг за Договором, замовлений (доручений) Відповідачем на липень 2023 р., тобто зі строком надання протягом липня 2023 р. та продовжив у серпні 2023 р. уже з простроченням завершувати надання такого об`єму послуг, що мав бути наданий в липні 2023 р. 
181. Доручень (завдань) щодо надання нового обсягу послуг на серпень 2023 р. 
Відповідач Позивачу за Договором не надавав. 
182. Ці обставини щодо відсутності замовлення нового обсягу послуг на серпень 2023 р. і обставини того, що Позивач завершував з простроченням у серпні 2023 р. надання обсягу послуг, замовленого (узгодженого сторонами) на липень 2023 р. Відповідач підтвердив показаннями свідка (викладені в нотаріальній заяві свідка, що міститься в матеріалах справи). 
183. Крім того, у Відповідача були претензії (зауваження) щодо якості надання послуг, замовлених (доручених) Позивачу на липень 2023 р., завершення надання яких з простроченням здійснювалося у серпні 2023 р., і зауваження стосовно надання звітів про надані послуги, і такі зауваження викладені в коментарі до відхилення підписання акту за серпень 2023 р. як електронного документа у сервісі електронного документообігу Вчасно. В матеріалах справи містяться паперові копії відомостей з Вчасно, які підтверджують ці обставини, 
184. Дані обставини щодо претензій (зауважень) до якості послуг, замовлених на липень 2023 р., та завершених з простроченням у серпні 2023 р., щодо претензій (зауважень) про ненадання звітів і прострочення надання послуг, замовлених на липень 2023 р., підтверджуються показаннями Відповідача як свідка (викладені в нотаріальній заяві свідка, що міститься в матеріалах справи). 
185. Натомість Позивач не надав жодного доказу належності послуг в серпні 2023 р., належності якості послуг, надання звітів щодо послуг Відповідачу, і відповідно не спростував такі доводи Відповідача та показання його як свідка. 
186. Згідно з ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України: « 1. Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання».
187. Зобов`язання Відповідача з оплати послуг, замовлених (доручених) Відповідачем на липень 2023 р., і завершення яких Позивачем здійснено з простроченням у серпні 2023 р., є зустрічним зобов`язанням. 
188. Дані доводи відповідають аналогічним висновкам, що викладені в постановах Верховного Суду щодо застосування ст. 538 Цивільного кодексу України, а саме в постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 910/1102/20, від 31.10.2019 р. у справі № 904/5340/18.
189. Згідно з ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України: « 3. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона мас право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі». 
190. Зважаючи на те, що Позивач порушив свої зобов`язання щодо належного надання послуг, замовлених Відповідачем на липень 2023 р., і завершення надання яких з простроченням здійснено у серпні 2023 р., а також зважаючи на інші порушення Позивачем зобов`язань за Договором Відповідач згідно з ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України відмовився від виконання свого обов`язку з оплати неналежних, наданих Позивачем з простроченням у серпні 2023 р. послуг у розмірі повної місячної ставки, тобто Відповідач відмовився платити повний розмір ставки за серпень 2023 р., адже Позивач порушив свої зобов`язання за Договором і з простроченням завершував у серпні 2023 р. той об`єм послуг, який мав бути наданий в липні 2023 р., і який фактично оплачений перерахуванням Позивачу ставки за липень 2023 р. 
191. Іншими словами, на липень 2023 р. між сторонами було узгоджено певний об`єм послуг і такий об`єм послуг вже оплачений Відповідачем шляхом сплати повної ставки за місяць липень 2023 р. 
192. В серпні 2023 р. Позивач продовжив виконувати той об`єм послуг з простроченням, що мав бути виконаний в липні 2023 р. і оплачений повністю шляхом сплати за липень 2023 р. 
193. В серпні 2023 р. Позивачем за Договором не виконувався інший новий об`єм послуг, який би мав виконуватися в серпні 2023 р. за узгодженням обох сторін, і за який би було потрібно оплачувати ставку за серпень 2023 р. 
194. Фактично в серпні 2023 р. Позивач виправляв свій недолік з прострочення виконання об`єму послуг, який мав бути виконаний в липні 2023 р. Тому, ставки за серпень 2023 р. Позивач не заробив так як це не було наданням нового окремого об`єму послуг. 
195. Відповідач відмовився приймати такі послуги за серпень 2023 р., і відмовився визнавати діяльність Позивача з надання послуг у серпні 2023 р. як окремо замовленого на серпень 2023 р. об`єму послуг, оскільки Позивач прострочив надання таких послуг, допустивши самостійно їх надання у серпні 2023 р., коли вони мали бути надані у липні 2023 р. На серпень 2023 р. Відповідач окремо надання послуг за Договором не доручав (не замовляв). 
196. Крім того, як уже зауважено вище, Відповідач відмовився приймати послуги за серпень 2023 р., зважаючи на невідповідність їх якості. 
197. Для використання Відповідачем у даному випадку свого права на відмову у відповідному обсязі від виконання обов`язку (в обсязі окремої оплати за серпень 2023 р.) з оплати неналежних, прострочених послуг необхідними є лише наявність обставин - порушення Позивачем свого зобов`язання з належного надання послуг, які були замовлені (доручені) на липень 2023 р., і законодавство в таких випадках не вимагає будь-якого попереднього повідомлення про застосування Відповідачем ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України. 
198. Верховний Суд в своїх постановах, де застосовано ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України, ніяким чином не робить висновків про те, що для реалізації відповідною стороною права на застосування ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України, така сторона має повідомити іншу сторону про відмову (повну чи часткову) або про зупинення виконання свого обов`язку, зокрема в постановах Верховного Суду від 01.04.2021 р. у справі №910/1102/20; від 03.08.2022 р. у справі №910/6232/21; від 04.11.2021 р. у справі №910/4894/20 та інших, де Верховним Судом було застосовано ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України, ніяким чином не вказано про необхідність обов`язкового повідомлення іншої сторони про відмову від виконання чи про зупинення виконання обов`язку, і зроблено висновки право на відмову чи зупинення виконання стороною свого обов`язку навіть, коли відповідного повідомлення не було. 
199. Більш того, в поставної від 31.10.2019 р. в справі № 904/5340/18 Верховний Суд визнає помилковою позицію судів про те, що для застосування ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України має бути обов`язково своєчасне (попереднє) повідомлення іншої сторони. 
200. Однак, суд першої інстанції маючи в матеріалах справи такі докази неналежності послуг в серпні 2023 р., які не спростовані жодними доказами зі сторони Позивача не встанови обставини неналежності таких послуг у серпні 2023 р., не встановив обставин того, що Відповідач правомірно згідно з ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України відмовився виконувати свій зустрічний обов`язок в частині оплати послуг за серпень 2023 р. через порушення зобов`язання з належного надання послуг, і відповідно неправильно застосував ч. 
З ст. 538 Цивільного кодексу України. 
201. Також суд поставив представнику Позивача питання про те, чому Позивач за серпень 2023 р. виставив рахунок на меншу суму чим розмір ставки за надання послуг на місяць, що передбачена п. 4.1. Договору, і чому в акті за серпень 2023 р., який підписаний тільки Позивачем також вказана сума менша ніж розмір ставки надання послуг на місяць, але не отримав відповіді. 
202. Не з`ясувавши ці обставин щодо меншої суми вартості послуг за серпень 2023 р., суд прийняв рішення, однак ці обставини мають значення для справи, а їх не з`ясування є порушенням вимог ст. 2, 236 Господарського процесуального кодексу України. 
203. Слід також навести доводи про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зроблено висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи, а також не повно встановлено обставини про те, що Договір є рамковим, і не містить усіх необхідних умов, щоб без надання доручень (замовлень, завдань) Відповідачем на надання конкретних послуг (здійснення конкретної діяльності) у відповідні періоди, без узгодження об`єму та строків надання відповідних послуг, без узгодження реквізитів сайту Відповідача щодо якого мають надаватися послуги, Позивач міг надавати послуги за Договором. 
204. Так, судом в оскаржуваному рішенні встановлено обставини того, що між Позивачем як виконавцем та Відповідачем як замовником було укладено договір від 05.07.2023 р. №2'0507-23 про надання рекламних послуг, і що відповідно до умов цього Договору виконавець зобов`язується надавати рекламні послуги за дорученням замовника в об`ємі, якості тау строки, що зазначені у цьому Договорі, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх виконавцеві (пункт 1.1 Договору), а також встановлено, що підпунктом 2.1.2 Договору визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати налаштування та запуск пошукової оптимізації сайту замовника. 
205. Отже, судом встановлено відповідний предмет договору, тобто зміст п. 1.1. 
Договору, і що виконавець зобов`язаний здійснювати налаштування та 
запуск пошукової оптимізації сайту замовника, тобто зміст п. 2.1.2. Договору.
206. По при те, що у п. 1.1. Договору вказано, що виконавець зобов`язується надавати рекламні послуги за дорученням замовника в об`ємі, якості та у строки, що зазначені у цьому Договорі, фактично в Договорі не визначено об`єму та строків надання конкретних послуг за Договором, і по при те, що в Договорі (зокрема в п. 2.1.2. Договору) згадується про «сайт замовника», фактично в жодному положенні тексту Договору не зазначено такого сайту замовника, тобто не вказано реквізитів сайту Відповідача щодо якого мають надаватися послуги налаштування та запуску пошукової оптимізації (налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації). 
207. Судом неповно з`ясовано обставини справи, а саме не встановлено обставин того, що в жодному положенні тексту Договору не визначено цих істотних умов (істотних виходячи із змісту п. 1.1. Договору) про об`єм, строки надання послуг, та про реквізити сайту щодо якого мають надаватися послуги налаштування та запуску пошукової оптимізації (налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації). 
208. Натомість судом зроблено висновки, які не відповідають встановленим обставинам та взагалі обставинам справи про те, що заперечення відповідача щодо того, що Договір є рамковий, послуги повинні надаватися за замовленням та відсутність найменування сайту, на якому повинні надаватися послуги спростовуються тим, що за липень 2023 відповідачем визнано надання послуг за спірним Договором, які були оплачені відповідачем (платіжні доручення від 07.07.2023 та від 18.08.2023 №01).
209. Те, що Відповідачем визнано надання послуг за липень 2023 р., і те, що в липні 2023 р. було надання узгоджених послуг, не означає, що фактичне надання послуг було і в період вересень-листопад 2023 р., і те, що у серпні 2023 р. були послуги, які узгоджено на серпень 2023 р. 
210. Те, що за липень 2023 р. було надано фактично послуги, і їх оплочено не означає, що цей Договір не є рамковий, і уже містить всі необхідні на початку надання послуг умови, які не повинні додатково узгоджуватися сторонами, зокрема в дорученнях (завданнях) Відповідача на надання конкретних послуг щодо конкретного об`єму, конкретного строку надання (конкретного строку здійснення відповідних видів діяльності, що передбачені Договором як послуги), щодо конкретного сайту з конкретними реквізитами (п. 1.1. Договору). 
211. Те, що за липень 2023 р. було надано фактично послуги, і їх оплачено не означає, що сторони узгодили істотні умови Договору (істотні виходячи із змісту п. 1.1. Договору) щодо об`єму, строків надання послуг і щодо конкретних сайтів Відповідача на серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р., і не означає, що Відповідач надавав Позивачу конкретні доручення (замовлення, заявки) стосовно надання послуг конкретного об`єму і в конкретні строки та щодо конкретного сайту Відповідача на серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р., і що вони (доручення) були погоджені Позивачем. 
212. Якраз важливими обставинами, які мають значення для справи, які суд не встановив є обставини того, що з метою конкретизації діяльності, яку необхідно було виконувати (здійснювати) як послугу Позивачем для Відповідача у липні 2023 р., Відповідач одразу після підписання обома сторонами Договору доручив (замовив) Позивачу надати у липні 2023 р. послуги, що визначені: п.п. 2.1.2.5. Договору - здійснити дослідження та вдосконалення потенціалу окремих сторінок сайту; п.п. 2.1.2.7. Договору - здійснити визначення стратегії просування та ведення закупок зовнішніх посилань; п.п. 2.1.2.9. Договору - здійснити аналіз маси посилань конкурентів; п.п. 2.1.2.10. Договору - здійснити аналіз динаміки приросту посилальної маси конкурентів; п.п. 2.1.2.14. Договору, - здійснити визначення основних факторів, що сприяють зростанню проекту та їхня частка в загальному результаті; п.п. 2.1.2.15. Договору, - надати рекомендації для побудови максимально коректного профілю посилань з урахуванням методів просування конкурентів; п.п. 2.1.2.16. 
Договору, - надати рекомендації щодо створення інформаційного розділу на сайті, методологія пошуку потрібних тем для статей; п.п. 2.1.2.17. Договору - здійснити проведення та контроль за впровадженням технічного аудиту. 
213. Щодо таких послуг Позивач та Відповідач узгодили конкретні детальні характеристики їх надання (детальну номенклатуру послуг), об`єм та строк надання - протягом липня 2023 р., погодили план послуг на липень 2023 р. 
214. Дані доводи щодо замовлення (доручення) саме таких послуг і узгодження їх конкретних характеристик (детальної номенклатури), об`єму, строку надання, погодження плану послуг на липень 2023 р. підтверджено показаннями Відповідача як свідка в нотаріальній заяві свідка і не спростовано зі сторони Позивача жодним іншим доказом. 
215. Договір є рамковий, і потребує узгодження істотних умов Договору таких як об`єм послуг, строк надання послуг, реквізити сайту Відповідача щодо якого надаються послуги в дорученнях (завданнях, замовленнях) Відповідача як це передбачено п. 1.1. 
Договору. 
216. Якщо сторони не узгодять таких істотних умов, то Позивач не може без їх узгодження самостійно здійснювати якусь діяльність як послугу за Договором, адже об`єм послуг, строк надання конкретних послуг (строк виконання, передбаченої Договором діяльності як послуги) та реквізити конкретного сайту Відповідача щодо якого мають надаватися послуги повинні узгоджуватися сторонами окремо, так як вони передбачені п. 1.1. 
Договору як істотні умови Договору, але в тексті Договору сторонами не узгодженні (Договором їх не передбачено). 
217. Якщо в тексті Договору не вказаний об`єм послуг, то це не означає, що послуги мають бути в будь-якому об`ємі, а мають бути в узгодженому сторонами об`ємі, адже це істотна умова цього Договору, так як згідно з п. 1.1. Договору щодо неї має бути досягнуто згоду сторін (ст. 638 Цивільного кодексу України), тобто, яка підлягає узгодженню сторонами і без узгодження якої надання послуг за Договором не можливе. 
218. Якщо в тексті Договору не вказаний строк надання послуг, то це не означає, що послуги мають бути надані в будь-який строк чи протягом строку дії Договору (строк надання послуг і строк дії Договору різні правові явища), а мають бути надані в узгоджений сторонами строк, адже це також істотна умова цього Договору, яка підлягає узгодженню сторонами і без узгодження якої надання послуг за Договором не можливе. 
219. Якщо в тексті Договору не вказані реквізити конкретного сайту Відповідача щодо якого мають бути здійснені послуги, то це не означає, що такі послуги мають бути здійснені щодо будь-якого із сайтів Відповідача, а мають бути надані послуги щодо конкретного узгодженого сайту Відповідача з конкретними реквізитами, конкретної версії, конкретної мови сайту, адже це також істотні умови Договору, які підлягають узгодженню сторонами і без узгодження яких надання послуг за Договором не можливе. 
220. Позивач не довів жодним доказом обставин того, що між Позивачем та Відповідачем узгоджено конкретні об`єми надання послуг на серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. 
221. Позивач не довів жодним доказом обставин того, що між Позивачем та Відповідачем узгоджено конкретні строки щодо надання послуг на серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р., тобто конкретні строки виконання конкретних видів діяльності, що передбачені Договором як послуги. 
222. Позивач не довів жодним доказом обставин того, що між Позивачем та Відповідачем узгоджено конкретні сайти Відповідача чи конкретний сайт Відповідача щодо яких (якого) мають надаватися послуги за Договором у серпні, вересні, жовтні, листопаді 2023 р. Позивач не довів, що у Відповідача є лише один сайт, і не вказав протягом розгляду справи на реквізити хоч якогось сайту Відповідача, не довів наявності лише одної версії сайту, лише однією мовою тощо. 
223. Тому суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не встановив обставин того, чи узгоджено між Відповідачем та Позивачем дані істотні умови Договору щодо надання конкретних послуг (здійснення конкретних видів діяльності, що передбачені підпунктами 2.1.2.1. - 2.1.2.18 Договору як послуги з налаштування та ведення робіт із 8ЕО оптимізації за Договором) у серпні, вересні, жовтні, листопаді 2023 р., конкретних об`ємів у ці місяці, конкретних строків виконання у відповідні місяці, щодо конкретного сайту Відповідача у відповідний місяць, і не встановлення цих обставин, є порушенням норм процесуального права, яке призвело до того, що суд першої інстанції неправильно вирішив справу і незаконно стягнув з Відповідача вартість послуг, надання яких сторони не узгоджували і фактичного надання яких не було. 
224. Висновки, суду про те, що Договір не є рамковий, з тих мотивів, що за липень 2023 р. Відповідачем визнано надання послуг за спірним Договором, які були оплачені Відповідачем, не відповідають встановлених обставинам справи щодо змісту пунктів 1.1., 2.1.2. Договору, адже текст Договору в дійсності не містить усіх істотних умов (щодо об`єму конкретних послуг, строків надання конкретних послуг, конкретного сайту Відповідача), необхідних для надання послуг і такі умови мають узгоджуватися сторонами окремо, у тому числі шляхом надання доручень Відповідачем на конкретні послуги і їх узгодження Позивачем. 
225. У зв`язку з цим, суд першої інстанції неправильно встановив обставини того, що у період з липня 2023 р. по листопад 2023 включно Позивачем було надано Відповідачу послуги за Договором на загальну суму 176637 грн. 00 коп., адже є недоведеним факт узгодження сторонами істотних умов Договору щодо надання конкретного об`єму, в конкретні строки і щодо конкретного сайту Відповідача послуг на серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р., і є недоведеними обставини здійснення належного надання нового обсягу послуг в серпні 2023 р. та фактичного надання за Договором послуг в вересні, жовтні листопаді 2023 р. (на вересень, жовтень, листопад 2023 р. надання послуг не узгоджено). 
226. Також в рішенні суду першої інстанції неправильно встановлено обставини щодо настання строку оплати за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р.
227. Зокрема в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що відповідно до умов Договору, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, строк оплати за надані послуги є таким, що настав: за актом від 31.08.2023 №0002 на суму 29637 грн. 00 коп. - 29.09.2023 (22.09.2023 + 7 календарних днів); за актом від 30.09.2023 №0003 на суму 36750 грн. 00 коп. -16.10.2023 (09.10.2023 + 7 календарних днів); за актом від 31.10.2023 №0004 на суму 36750 грн. 00 коп. -16.11.2023 (09.11.2023 + 7 календарних днів); за актом від 30.11.2023 №0005 на суму 36750 грн. 00 коп. -18.12.2023 (11.12.2023 + 7 календарних днів). 
228. Однак, враховуючи те, що Позивачем порушено зобов`язання з належного надання послуг у серпні 2023 р., коли він з прострочення виконував той об`єм послуг, який узгоджений сторонами на липень 2023 р., і зважаючи на те, що на вересень, на жовтень, на листопад 2023 р. сторони не узгоджували надання конкретного об`єму послуг за Договором щодо конкретного сайту Відповідача, і відповідно у період вересень-листопад 2023 р. не було фактичного надання Позивачем Відповідачу послуг за Договором, у Відповідача не настав обов`язок зі сплати ставки у вересні, жовтні, листопаді 2023 р. так як не було фактичного надання послуг у ці місяці, а щодо оплати ставки за серпень 2023 р. Відповідач правомірно відмовився від такого зустрічного зобов`язання на підставі ч. З ст. 538 Цивільного кодексу України. 
229. Якщо у Відповідача не було відповідних грошових обов`язків щодо сплати ставки за серпень-листопад 2023 р., то і строк їх виконання не настав і не міг настати. Суд першої інстанції не звернув на це уваги і відповідно зробив неправильні висновки щодо настання строків виконання Відповідачем обов`язків, яких у Відповідача не виникло. 
230. Також зважаючи на усе викладене вище, є неправильним висновок суду першої інстанції, який суперечить обставинам справи про те, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги господарським судом не приймаються як такі, що спростовані матеріалами справи, адже якраз матеріалами справи не спростовуються заперечення Відповідача, що викладені відзиві, а навпаки матеріалами справи підтверджуються такі заперечення Відповідача.
231. Крім того, враховуючи вище викладене є також неправильними висновки суду, які не відповідають обставинам справи про те, що решту аргументів відповідача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову. 
232. Суд надав оцінку лише одному аргументу Відповідача про те, що спірний Договір є рамковий, послуги повинні надаватися за замовленням та відсутність найменування сайту, на якому повинні надаватися послуги. 
233. Однак як свідчить наведене вище також мають важливе значення для правильного вирішення справи решта інших аргументів Відповідача про те, що в даному випадку не було фактичного надання послуг в період вересень-листопад 2023 р., а оплаті згідно з п. 4.1. Договору і статей 901, 903 Цивільного кодексу України та наведених вище висновків Верховного Суду підлягають тільки фактично надані послуги; про те, що Відповідач правомірно відмовився виконувати своє зустрічне зобов`язання з оплати ставки за серпень 2023 р. з підстав ч. З ч. 538 Цивільного кодексу України так як послуги в серпні 2023 р. буде неналежні; про те, що Відповідач відхилив в електронному вигляді акти за серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 р. (мотивовано відмовив у їх підписані), які отримав у вигляді електронних документів з електронними підписами Позивача, які мають однакову юридичну силу з ідентичними актами, в паперовому вигляді з одним власноручним підписом Позивача. 
234. Тому, судом першої інстанції порушено згадані вище норми процесуального права та неправильно застосовано вказані вище норми матеріального, коли не взято до уваги таких інших доводів і аргументів Відповідача.
235. Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: « 1.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 3. Судове рішення має. відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 4. При виборі / застосуванні нор.ми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з 'псованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи...,». 
236. Однак, враховуючи наведені вище доводи апеляційної скарги можна дійти висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним відповідно до норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини. 
237. Статтею 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що: « 1. Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги мас право:... 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення». 
238. Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України: « 1.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 2.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи». 
239. У нашому випадку, як обгрунтовано вище, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні: 
240. не з`ясовано обставин, що мають значення для справи - стосовно того, що за спірним Договором Позивач не надав фактично послуг, а Відповідач не споживав фактично послуг в період вересень-листопад 2023 р., стосовно того, що Відповідач надіслав Позивачу в електроновому вигляді мотивовані відмови від підписання актів за серпень - листопад 2023 р. як електронних документів, підписаних електронним підписом Позивача, і які є ідентичними таким самим актам в паперовому вигляді, стосовно того, що Відповідач правомірно відмовився оплачувати послуги за серпень 2023 р. згідно з ч. З ст, 538 Цивільного кодексу України, стосовно того, що Договір є рамковим і не містить всіх істотних умов, необхідних для надання послуг без узгодження конкретних об`єму послуг, строк}' надання послуг, конкретного сайту Відповідача, стосовно того, що Договором не передбачено надання доступу до послуг, а передбачено надання послуг, що Договором не передбачено оплату за фактично не надані послуги, що Добором не передбачено обов`язку надавати доручення на надання послуг, що Договором не передбачено принципу «замовляй або плати» та стосовно іншого зазначеного вище; 
241. визнано встановленими обставини, які є недоведеними - стосовно здійснення фактичного надання Позивачем послуг за Договором у період вересень-листопад 2023 р., стосовно наявності у Відповідача обов`язку оплати за Договором за серпень-листопад 2023 р., стосовно наявності заборгованості зі сплати послуг за Договором за серпень-листопад 2023 р.; 
242. зроблено висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи - стосовно того, що спірний Договір не є рамковим і вже містить всі істотні умови, необхідні для надання послуг без узгодження конкретних об`єму послуг, строку надання послуг, конкретного сайту Відповідача; 
243. неправильно застосовано норми матеріального права - невірно застосовано ч. З ст. 538, ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 902, ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, статті 7 та 8 Закону України: «Про електронні документи та електронний документообіг». 
244. порушено норми процесуального права - статті 2, 74, 74 76, 77, 78, 79 236 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, недотримано висновків Верховного Суду щодо застосування норм.
245. Оскаржуване рішення суду першої інстанції не грунтується на засадах верховенства права. 
246. Отже, у суду апеляційної інстанції є усі підстави та повноваження для скасування неправильного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі…» відхиляються колегією суддів як такі, що носять суб`єктивний характер та визначені на власний розсуд скаржника. Аргументи апеляційної скарги не несуть в собі тверджень апелянта щодо змісту оспорюваного рішення, які, в свою чергу, могли бути перевірені судом апеляційної інстанції на предмет порушень з боку суду першої інстанції.

Щадо нарахування пені

Позивачем нараховано пеню за прострочення сплати за надані послуги в розмірі 4 035,46 грн. за загальний період з 21.09.2023 по 16.11.2023 включно.
Пунктом 7.2. договору визначено, що за несвоєчасну оплату послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення від вартості неоплачених послуг.
За приписами ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).
За приписами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня),    яку    учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частина 4 ст.   231 ГК України   встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт,    послуг).
Згідно зі статтями 1,   3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений       статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та       не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Під час перевірки поданого до суду розрахунку в частині нарахованої пені, колегія суддів встановила, що позивачем не вірно визначено початок прострочення, а саме:
- за актом від 31.08.2023 №0002 на суму 29 637 грн. 00 коп. - строк виконання зобов`язань настав - 29.09.2023 (22.09.2023 + 7 календарних днів), отже перший день прострочення - 30.09.2023;
- за актом від 30.09.2023 №0003 на суму 36 750 грн. 00 коп. - строк виконання зобов`язань настав - 16.10.2023 (09.10.2023 + 7 календарних днів), отже перший день прострочення - 17.10.2023;
- за актом від 31.10.2023 №0004 на суму 36 750 грн. 00 коп. - строк виконання зобов`язань настав - 16.11.2023 (09.11.2023 + 7 календарних днів), отже перший день прострочення - 17.11.2023;
Таким чином, після здійсненого перерахунку, колегія суддів дійшла висновку про правомірність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції щодо визначення загального розміру пені, яка підлягає до сплати відповідачем за загальний період з 30.09.2023 по 16.11.2023 включно в розмірі 1 321,51 грн.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо «… 247. Стосовно рішення суду першої інстанції про стягнення пені і покладення на Відповідача витрат Позивача на оплату судового збору слід зазначити наступне. 
248. Підставою для сплати пені є порушення зобов`язання, а у нашому випадку Відповідачем не порушено його грошове зобов`язання за Договором, всі фактично надані послуги, а саме узгоджений сторонами об`єм послуг на липень 2023 р. оплачений повністю і це визнається всіма учасниками справи, а тому у даному випадку відсутні підстави сплати пені.
249. Зважаючи на те, що позовні вимоги зі сплати пені є похідними від основних вимог, у випадку відсутності підстав для задоволення основних позовних вимог, відсутні і підстави для задоволення похідних вимог…» відхиляються колегією суддів як такі, що спростовані матеріалами справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ФОП Музиченка Віталія Вікторовича частково, а саме: 139 887,00 грн – основного боргу та 1 321,51 грн – пені.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1    ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1    статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4      статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 у справі №904/6041/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи – підприємця  Задорожного Вадима Валентиновича на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

Скаржником в прохальній частині апеляційної скарги заялено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Музиченка Віталія Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича  судові витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до тексту апеляційної скарги «…258. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат Відповідача, у зв`язку з розглядом справи в суді у кожній відповідній інстанції (у тому числі в суді апеляційної інстанції): 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень) без ПДВ фіксованої частини оплати гонорару за надання правової допомоги адвоката; додатково грошові суми в гривнях, які складатимуть грошові еквіваленти 100 доларів США за участь адвоката у кожному судовому засіданні; додатково також по 10000 грн. (десять тисяч гривень) без ПДВ фіксованої частини оплати гонорару за надання правової допомоги адвоката у випадку оскарження ухвал та/або постанов в апеляційному чи касаційному порядку окремо від рішення по суті справи щодо кожної апеляційної та/або касаційної скарги; додатково суми судового збору, у випадку їх оплати. 
259. Відповідачем уже станом на момент подання цієї апеляційної скарги фактично сплачено, тобто уже понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у сумі 12500 грн., що підтверджується: рахунком № 141 від 22.04.2024 р. за договором № 22- 11/2023 від 22.11.2023 р. на суму 12500 грн. (копія додається), платіжною інструкцією №01 від 22.04.2024 р. на суму 12500 грн. (паперова копія додається). 
260. Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України: « 8.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або мас сплатити у зв 'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п 'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про г(е відповідну заяву У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду». 
261. Відповідач заявляє відповідну заяву про реалізацію права на надання суду доказів про понесення судових витрат у строки, передбачені п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України…».
Згідно з частиною 4 пунктом 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,   у разі відмови в позові, покладаються на позивача (в даному випадку на скаржника).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Музиченка Віталія Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича  судових витрат на професійну правничу допомогу.
31.05.2024 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача, в якому заявник просить, зокрема, стягнути з Фізичної особи – підприємця Задорожного Вадима Валентиновича на користь Фізичної особи – підприємця Музиченка Віталія Вікторовича у справі №904/6041/23 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 35 602,00 грн.
26.07.2024 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача (скаржника), яким отсанній просить суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу. В поданому клопотанні заявник зазначає, що «…У свою чергу слід зазначити, що розмір заявлених представником Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі на суму 35602 грн. і більше, є необґрунтованим, та неспівмірним складністю відповідної роботи представника Позивача, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 10. Відзив на апеляційну скаргу є необґрунтованим, тому в роботі представника Позивача відсутня складність на заявлену суму витрат. 11. Обсяг затраченого часу на відповідні роботи з підготовки такого необґрунтованого відзиву не відповідає заявленій сумі витрат…»
30.07.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли заперечення позивача на клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від 25.07.2024, за змістом якої позивач зазначає, що витрати останнього на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є співмірними та обгрунтованими, враховуючи складністьь виконаної роботи та значні часові витрати адвоката на аналіз апеляційної скарги та підготовку відзиву.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами першою - третьою статті 124 ГПК України разом з    першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до тексту відзиву на апеляційну скаргу: «…Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова апеляційного суду складається з резолютивної частини із зазначенням: а) висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; г) строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За приписами п. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На виконання вимог ч. 1 ст. 124 ГПК України повідомляємо, що станом на день подання цього відзиву на апеляційну скаргу Позивачем фактично сплачено, тобто уже понесено витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, на суму 35 602,00 грн (тридцять п`ять тисяч шістсот дві гривні 00 копійок), про що було складено Акт приймання-передачі наданих послуг до Додаткової угоди № 5 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/2023 від 10.10.2023, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Зазначене також підтверджується: договором про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/2023 від 10.10.2023, додатковою угодою № 5 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/2023 від 10.10.2023, рахунком № 71 від 27.05.2024, платіжною інструкцією № 34 від 27.05.2024, рахунком № 74 від 31.05.2024, платіжною інструкцією № 35 від 31.05.2024 (копії додаються). У випадку понесення Позивачем додаткових витрат (окрім тих, що уже зазначені та на підтвердження яких надано відповідні докази), пов`язаних з наданням йому правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, Позивач надасть їх у строки та порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України. Позивач просить суд вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, коли Позивач зможе надати суду остаточний розрахунок витрат (окрім тих, що уже зазначені та на підтвердження яких надано відповідно докази), пов`язаних з наданням правничої допомоги…».
З урахуванням вищевикладенного, колегія суддів констатує, що заявником дотримано вимоги    статті 124 Господарського процесуального кодексу України.
В якості доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу заявником подано до матеріалів справи, зокрема:
1. Ордер Музиченко (апеляція).pdf. 
2. Договір про надання ПД ФОП Музиченко.pdf. 
3. Додаткова угода №5 до договору про надання ПД ФОП Музиченко.pdf. 
4. Акт приймання-передачі наданих послуг до ДУ № 5 Договору .pdf. 
5. Рахунок № 71 від 27.05.2024.pdf. 
6. Рахунок № 74 від 31.05.2024.pdf. 
7. Платіжна інструкція №34 від 27.05.24.pdf. 
8. Платіжна інструкція №35 від 31.05.24.pdf.
9. Платіжна інструкція №38 від 26.07.2024.pdf.
10. Рахунок №106 від 26.07.2024.pdf.
11. Додаткова угода №6 від 26.07.2024 до Договору про надання правничої (правової) допомоги.pdf.
12. Акт приймання-передачі наданих послуг до ДУ №6 до Договору.pdf.
         З урахуванням доданого акту приймання-передачі наданих послуг розподілу підлягає 875 дол. США, що станом на день виставлення рахунку становить 35 602,00 грн. понесених заявником витрат з професійної правничої допомоги.
         Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі – Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Пункт 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI визначає, що договір про надання правничої допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а   клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону №5076-VI).
З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2023 року між Адвокатським бюро «Вартові Пучин» та ФОП Музиченком Віталієм Вікторовичем було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №10/10/2023.
27.05.2024 між між Адвокатським бюро «Вартові Пучин» та ФОП Музиченком Віталієм Вікторовичем було укладено додаткову угоду №5 до договору про надання правничої (правової) допомоги №10/10/2023 від 10.10.2023.
Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правничу (правову) допомогу Клієнту під час розгляду судової справи №904/6041/23 Центральним апеляційним господарським судом (надалі також – Послуги).
Пунктом 2 додаткової угоди встановлено, що у рамках цієї додаткової угоди Адвокатське бюро зобов`язується:
2.1. здійснити юридичний аналіз апеляційної скарги, матеріалів, документів, доказів, які стосуються вищезазначеної судової справи;
2.2. проаналізувати судову практику зі спірних питань;
2.3. підготувати та забезпечити подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та інших необхідних процесуальних документів;
2.4. здійснювати будь-які інші юридично значимі дії з метою захисту  прав та інтересів клієнта.
Відповідно до пункту 4 додаткової угоди сторони спільно визначили та погодили, що вартість години роботи Адвокатського бюро становить гривневий еквівалент 35 (тридцяти п`яти) доларів США за комерційним курсом продажу гривні до долара США у відділеннях АТ «ПриватБанк», інформація про який міститься за посиланням: https://privatbank.ua/rates-arhive, станом на день виставлення рахунку.
Сторони узгодили, що остаточний розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правничої (правової) допомоги за цією Додатковою угодою буде визначений сторонами після надання правової допомоги та буде розрахований, з урахуванням витраченого часу на правову допомогу, внаслідок чого між сторонами буде підписано Акт приймання-передачі наданих послуг (п. 5 додаткової угоди).
Згідно пункту 7 додаткової угоди сторони дійшли згоди, що не пізніше 30 травня 2024 року включно клієнт здійснює передоплату за правничу (правову) допомогу в обсязі 12 годин, що складає гривневий еквівалент 420.00 доларів США за курсом гривні до долара США 40,35, що становить 16 947,00 грн.
26.07.2024 між Адвокатським бюро «Вартові Пучин» та ФОП Музиченком Віталієм Вікторовичем було укладено додаткову угоду №6 до договору про надання правничої (правової) допомоги №10/10/2023 від 10.10.2023.
Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правничу (правову) допомогу Клієнту під час розгляду судової справи №904/6041/23 Центральним апеляційним господарським судом, а саме: підготувати заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди сторони спільно визначили та погодили, що вартість години роботи Адвокатського бюро становить гривневий еквівалент 35 (тридцяти п`яти) доларів США за комерційним курсом продажу гривні до долара США у відділеннях АТ «ПриватБанк», інформація про який міститься за посиланням: https://privatbank.ua/rates-arhive, станом на день виставлення рахунку.
Сторони узгодили, що остаточний розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правничої (правової) допомоги за цією Додатковою угодою буде визначений сторонами після надання правової допомоги та буде розрахований, з урахуванням витраченого часу на правову допомогу, внаслідок чого між сторонами буде підписано Акт приймання-передачі наданих послуг (п. 3 додаткової угоди).
Пунктом 4. Сторони погодили, що оплата послуг Адвокатського бюро здійснюється на підставі виставлених рахунків. Клієнт зобов`язаний сплачувати рахунки Адвокатського бюро протягом 3 (трьох) днів з моменту їх отримання, якщо інше не передбачено цією додатковою угодою.
При цьому, сторони дійшли згоди, що не пізніше 26 липня 2024 включно Клієнт здійснює передоплату за правничу (правову) допомогу в обсязі 3-х годин, що складає гривневий еквівалент 105 доларів США за курсом гривні до долара США 41,5, що становить 4 357,50 грн (п.5 додаткової угоди).
Підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг та розрахункові документи підтверджуючі сплату є документами, що підтверджують надання Клієнту професійної правничої (правової) допомоги.
Між Позивачем та Адвокатським бюро «Вартові Пучин» 31.05.2024 та 30.07.2024 були підписані акти приймання - передачі послуг, згідно якого Адвокатським бюро надано Клієнту послуги правничої (правової) допомоги в суді апеляційної інстанції загальною вартістю 39 959,50 грн., а саме:
- правовий аналіз апеляційної скарги ФОП Задорожного В.В. та додатків до неї (6 год.) – 210 дол. США;
- Аналіз судової практики зі спірних питань (3 год.) 105 дол. США; 
- підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу (16 год.) 560 дол. США;
- підготовка та направлення до суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (3 год.) 105 дол. США.
Вказані наданні послуги були сплаченні Позивачем в повному обсязі: 27.05.2024 року, 31.05.2024 року та 26.07.2024 року, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №№34, 35, 38.
Враховуючи вищевикладене розподілу підлягає 39 959,50 грн понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстнанції.
Згідно зі статтею 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати у двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Враховуючи зміст Додаткових угод № 5, 6, колегія суддів констатує, що сторони погодили    фіксовану форму розміру адвокатського гонорару.
У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Відповідно, розподілу підлягає 39 959,50 витрат на професійну допомогу, понесених позивачем.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).
В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що:
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;
- суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Подібні висновки викладено в ряді постанов Верховного Суду у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.
У вже згаданій справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Як вже зазначалось, 26.07.2024 від представника ФОП Задорожного Вадима Валентиновича надійшло до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В поданому клопотанні заявник зазначає, що «…У свою чергу слід зазначити, що розмір заявлених представником Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі на суму 35602 грн. і більше, є необґрунтованим, та неспівмірним складністю відповідної роботи представника Позивача, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 10. Відзив на апеляційну скаргу є необґрунтованим, тому в роботі представника Позивача відсутня складність на заявлену суму витрат. 11. Обсяг затраченого часу на відповідні роботи з підготовки такого необґрунтованого відзиву не відповідає заявленій сумі витрат…». Просить зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
   Відповідно, витрати на "правовий аналіз апеляційної скарги ФОП Задорожного В.В. та додатків до неї, аналіз судової практики зі спірних питань,  підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, підготовка та направлення до суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами" підлягають частковому задоволенню на суму 25 841,20 грн з заявлених до стягнення   39 959,50 грн, оскільки зміст та обсяг виконаних адвокатом позивача робіт, необхідних для надання правничої допомоги під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, має незначну складність для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію; справа не викликала суспільного інтересу під час її розгляду; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ГК України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а отже, підготовка апеляційної скарги не потребувала значних затрат часу, великого обсягу юридичної і технічної роботи.
Враховуючи вказані вище критерії при визначенні розміру відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача, колегія суддів вважає, що адвокатом позивача не доведено співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та фактичним обсягом виконаних ним робіт (наданих послуг).
Згідно даних сайту АТ «ПриватБанк», що містяться за посиланням https://privatbank.ua/rates-archive, станом на дату скаладання акту приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024, комерційний курс продажу гривні до долара США станом на 31.05.2024 становить 40,98 грн; станом на дату скаладання акту приймання-передачі наданих послуг від 30.07.2024, комерційний курс продажу гривні до долара США станом на 30.07.2024 становить 41,32 грн.
Оцінивши обґрунтованість заяви позивача та прийнявши до уваги заперечення відповідача щодо зменшення розміру витрат на професійну    правничу допомогу, виходячи з критерію реальності понесених позивачем витрат на надання послуг професійного адвоката, розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла висновку, що розумним і таким, що відповідає критерію складності справи в даному випадку буде розмір витрат 25 841,20 грн, який складається з:
- правовий аналіз апеляційної скарги ФОП Задорожного В.В. та додатків до неї ((4 год. х 35 дол. США) х 40,98 грн) = 5 737,20 грн;
- аналіз судової практики зі спірних питань ((2 год. х 35 дол. США) х 40,98 грн) = 2 868,60 грн;
- підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу ((10 год. х 35 дол. США) х 40,98 грн) = 14 343,00 грн;
- підготовка та направлення до суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ((2 год. Х 35 дол. США) х 41,32 грн) = 2 892,40 грн.
Відповідно, клопотання позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених останнім на надання правової допомоги підлягає частковому задоволенню.
В іншій частині клопотання ФОП Музиченка Віталія Вікторовича про стягнення з ФОП Задорожного Вадима Валентиновича на користь ФОП Музиченка Віталія Вікторовича витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.
Решта витрат на отримання професійної правничої допомоги покладається на позивача по справі.                        
У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4 026,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Задорожного Вадима Валентиновича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 у справі №904/6041/23 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 у справі №904/6041/23 – залишити без змін.
Клопотання Фізичної особи – підприємця Музиченка Віталія Вікторовича про стягнення з Фізичної особи – підприємця Задорожного Вадима Валентиновича на користь Фізичної особи – підприємця Музиченка Віталія Вікторовича витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 39 959,50 грн – задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи – підприємця Задорожного Вадима Валентиновича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи – підприємця Музиченка Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 25 841,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині клопотання -   відмовити.
В задоволенні заяви Фізичної особи – підприємця Задорожного Вадима Валентиновича про стягнення з Фізичної особи-підприємця Музиченка Віталія Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Задорожного Вадима Валентиновича  судових витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4 026,00 грн покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя                                                  М.О. Дармін

Суддя                                                                                О.В. Чус

Суддя                                                                                І.М. Кощеєв