ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року	Львів	Справа № 260/6184/24 пров. № А/857/25291/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя – Микуляк П.П., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Ужгород, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №260/6184/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                              встановив: 

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.04.2022 року по 31.05.2022 рік та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану” у розмірі до 100000 гривень за період із 01.03.2024 по 31.05.2024 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров?я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров?я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв?язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов?язаним із захистом Батьківщини; 2) зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити позивачку грошове забезпечення за період проходження військової служби з 01.04.2022 року по 31.05.2022 рік та додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану” у розмірі до 100000 гривень за період із 01.03.2024 року по 31.05.2024 рік пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров?я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров?я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичной) комісії у зв?язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов?язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві. 
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач, від імені якого представник оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду суперечить вимогам чинного законодавства і грубо порушує право на доступ позивача до суду, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції, що додане до позовної заяви доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20 вересня 2024 року №017/07-5/9435 жодним чином не підтверджує наявність у адвоката повноважень на підписання та подання до суду позовної заяви до Закарпатського окружного адміністративного суду від імені ОСОБА_1 , оскільки вказане доручення не містить жодних обмежень повноважень як представника на вчинення таких процесуальних дій, як підписання і подання позовної заяви до суду. Вважає скаржник, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення. Зауважує, що всі процесуальні дії у даній справі узгоджені з позивачем та вчинені виключно після його згоди. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити. 

Судом встановлено, що предметом спору у розглядуваній адміністративній справі являються правовідносини щодо права позивача на нарахування і виплату грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.04.2022 року по 31.05.2022 рік та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі до 100000 гривень за період із 01.03.2024 по 31.05.2024 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров?я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров?я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв?язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов?язаним із захистом Батьківщини. 
Повертаючи позовну заяву в порядку п.3 ч.4 ст.169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що досліджуючи дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20 вересня 2024 року №017/07-5/9435, встановив, що таке жодним чином не підтверджує наявність у адвоката повноважень на підписання та подання до суду позовної заяви до Закарпатського окружного адміністративного суду від імені ОСОБА_1 .. 
Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення  зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України визначено правову підставу для повернення позовної заяви позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. 
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачеві у зв`язку з тим, що дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20 вересня 2024 року №017/07-5/9435, адвоката Гумен Н.В. призначено для надання безоплатної вторинної правової допомоги, що полягає у вигляді здійснення представництва інтересів у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, у справі про стягнення невиплачених коштів при звільненні з військової служби. На думку окружного суду, дане доручення жодним чином не підтверджує наявність у адвоката повноважень на підписання та подання до суду позовної заяви до Закарпатського окружного адміністративного суду від імені Збандут Г.В.. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно із ч.2 ст.160 КАС України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
Відповідно до ч.6 ст.160 КАС України, якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника. 
Як вище встановлено судом, у вказаній справі позовну заяву подано в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Гумен Наталією Василівною. До позовної заяви на підтвердження повноважень надано Доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1-2, 9-23, 26-29 частини першої статті 14 Закону України “Про безоплатну правничу допомогу” від 20 вересня 2024 року №017/07-5/9435, видане на підставі наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №З-БВПД/017/07-5/345 від 20.09.2024 року (а.с. 12). 
Згідно із частиною першою статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Відповідно до частини першої статті 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. 
Частиною четвертою статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». 
Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VІ (далі - Закон №5076-VI), який набув чинності 05.08.2012, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. 
Частина восьма статті 59 КАС України передбачає, що у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання. 
Отже, повноваження адвоката як представника може бути підтверджене дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». 
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI, безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. 
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру (ч.2 ст.13 цього Закону). 
Форма доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги визначена додатком 9 до Методичних рекомендацій затверджених наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 26.06.2015 року №160, видається місцевими центрами адвокатам для надання безоплатної вторинної правової допомоги суб`єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу. 
Щодо покликань окружного суду про відсутність повноважень на підписання та подачі до суду даного позову, то слід врахувати, що стаття 60 КАС України визначає повноваження представника в суді, зокрема частинами першою та другою регламентовано, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. 
У вказаній справі адвокат Гумен Наталія Василівна діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги № 017/07.5/9435 від 20.09.2024 року. 
Зі змісту вказаного доручення видно, що адвокату Гумен Н.В., як представнику ОСОБА_1 , надані повноваження для здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, тобто мова йде про вид правничих послуг, що передбачений п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». В повноваженні чітко вказано, що доручення діє до використання всіх засобів національного захисту. 
Оскільки в даному випадку представником позивача надано передбачений законом документ, що підтверджує його повноваження на ведення справи в суді, відтак представник адвокат Гумен Н.В здійснює від імені позивача ОСОБА_1 його процесуальні права та обов`язки і тому має законні підстави підписувати позовну заяву та подавати її до суду. 
Також варто звернути увагу на те, що доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №017/07.5/9435 від 20.09.2024 року не містить жодних обмежень повноважень як представника на вчинення таких процесуальних дій як підписання і подання позовної заяви до суду. 
Тому посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на п.2 доручення, яким визначено, що у випадку складення документів процесуального характеру, як виду правничої допомоги, воно діє до моменту передання певних документів є безпідставним та необґрунтованим, оскільки цей пункт також визначає, що доручення діє до використання всіх національних засобів правового захисту. 
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з підстави відсутності документа на підтвердження повноважень представника позивача подавати та підписувати позовну заяву, допустився надмірного формалізму, адже вчинення процесуальних дій, у тому числі і подання позовної заяви може здійснюватися представником від імені та за дорученням заявника на підставі, не виключено й у тому числі доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». 
Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. 
У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. 
Відповідно до вимог статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржену ухвалу суду про повернення позовної заяви, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зі стадії відкриття провадження у справі. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд                                            
                                                                                                                                                                   
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити. 
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №260/6184/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль