П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/4881/24	

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Акерман Наталії Іванівни, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року адвокат Акерман Н.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 та невиплати компенсації втрати частини доходу;
- зобов`язати перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 та виплатити компенсацію втрати частини доходу з 26.05.2018 по 01.11.2022 за невиплату пенсії у встановленому законодавством розмірі з листопада 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог адвокат пояснює, що її довіритель ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, йому призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до серпня 2012 року, тобто, до виїзду за кордон, на постійне місце проживання до Ізраїлю. 
Як пояснює адвокат, починаючи з 01.08.2012 виплата пенсії ОСОБА_1  була припинена, відновлена з 26.05.2018 за рішенням суду у справі 420/6153/18, однак з 01.12.2019 знову припинена.
Далі, адвокат пояснює, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі №420/6298/22, припинення виплати пенсії було визнано протиправним та зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії.
Далі, адвокат пояснює, що 11.05.2023 вона  звернулася до територіального органу Пенсійного фонду  із заявою про виплату компенсації за невиплачену пенсію з 01.12.2019 та щодо направлення довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01.12.2019 по травень 2023 року.
У відповідь на вказану заяву, ГУ ПФУ в Одеській області листом від 25.05.2023 повідомило, що на виконання судового рішення у справі №420/6298/22 ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія за період з 26.05.2018 по 31.10.2022 в сумі 168 680,47 грн., що свідчить про виконання зобов`язань, покладених судом,.
Водночас відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену пенсію позивачу за вказаний період, з огляду на те, що така виплата здійснена на виконання рішення суду.
12.01.2024 адвокат знову направила до територіального органу Пенсійного фонду  заяву, в якій просила повідомити про причини нездійснення перерахунку пенсії, перерахувати розмір пенсії, виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період та надати довідку про розмір нарахованої пенсії з 26.05.2018 по січень 2024 року.
Листом від 26.01.2024 ГУ ПФУ в Одеській області повторно повідомило про те, що на виконання судового рішення у справі №420/6298/22 ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія за період з 26.05.2018 по 31.10.2022 в сумі 168 680,47 грн, а також про відсутність правових підстав для  нарахування і виплати позивачу компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену пенсію. 
Адвокат вважає, що відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ)  та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі – Порядок №159), її довіритель  має право на виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати пенсії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходу ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 26.05.2018 по 01.11.2022, а також з листопада 2022 року у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм Закону№2050-ІІІ, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину пенсії або заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Суд відхилив аргументи відповідача про те, що виплата донарахованої пенсії мала разовий характер, а тому компенсації не підлягає, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. 
Суд врахував той факт, що пенсійні виплати нараховані внаслідок перерахунку пенсії та на відновлення порушених прав позивача, а тому визнав, що отримана сума є доходом, в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.
На переконання суду позивач  набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати.
Водночас суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати розмір пенсії позивачу.
Суд виходив із того, що згідно положень статті 5 КАС України судовому захисту підлягають лише порушені права, а зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення дій у майбутньому, у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків, суперечить принципам адміністративного судочинства.
Як указав суд, зазначені вимоги не можуть бути предметом судового захисту, оскільки позивач не звертався до органу Пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку пенсії, а тому зазначені позовні вимоги визнав передчасними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення у справі, не врахував, що відповідно до положень статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів; доходи не повинні носити разовий характер; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. 
При цьому, за твердженням скаржника, основною умовою для виплати компенсації втрати частини доходів є порушення строків виплати нарахованих доходів.
Як зазначає скаржник, виплата пенсії позивачу на виконання рішення суду була здійснена у повному обсязі. При цьому скаржник наголошує на тому, що сума, виплаченої на виконання рішення суду, пенсії  має разовий характер, а тому не може вважатися доходом позивача в розумінні вимог законодавства.
За таких підстав скаржник вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Позивач своїм процесуальним  правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянином України, постійно проживає в Державі Ізраїль. 
У зв`язку з  досягненням пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу була призначена пенсія по за віком, яка виплачувалась до виїзду за кордон на постійне місце проживання до Держави  Ізраїль.
Виплата ОСОБА_1  пенсії припинена через виїзд до Ізраїлю. 
Через свого представника, позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду щодо поновлення виплати пенсії, однак отримав відмову, яку оскаржив у судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі  №420/6153/18 позов задоволено частково.
Визнано протиправним рішення № 111 від 08.10.2018 про відмову ОСОБА_1  поновити виплату пенсії за віком та зобов`язано  здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком з 26.05.2018.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі  №420/6298/22 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо зупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2012 по 26.05.2018 та з 01.12.2019.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.12.2019. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 у справі № 420/6298/22 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022, в частині визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо зупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2012 по 26.05.2018 – скасовано, провадження в цій частині закрито.
11.05.2023 представник позивача звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про виплату компенсації за невиплачену пенсію з 01.12.2019 та про направлення довідки ро розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01.12.2019 по травень 2023 року.
У відповідь на вказану заяву ГУ ПФУ в Одеській області листом від 25.05.2023 повідомило, про  виконання судового рішення у справі №420/6298/22 ОСОБА_1 та нарахування та виплату пенсії за період з 26.05.2018 по 31.10.2022 в сумі 168 680,47 грн., що свідчить про виконання зобов`язань, покладених судом.
Водночас, відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену пенсію позивачу за вказаний період, з огляду на те, що така виплата здійснена на виконання рішення суду.
12.01.2024 адвокат знову направила до територіального органу Пенсійного фонду  заяву, в якій просила повідомити про причини нездійснення перерахунку пенсії, перерахувати розмір пенсії, виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період та надати довідку про розмір нарахованої пенсії з 26.05.2018 по січень 2024 року.
Листом від 26.01.2024 ГУ ПФУ в Одеській області повторно повідомило про те, що на виконання судового рішення у справі №420/6298/22 ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія за період з 26.05.2018 по 31.10.2022 в сумі 168 680,47 грн.
Окрім цього, у відповіді ГУ ПФУ в Одеській області зазначило про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , оскільки пенсійні виплати нараховані та виплачені на виконання рішення суду.
Вважаючи бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульоване Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі і вище – Закон №2050-ІІІ).
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду. 
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Пункти 1,2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
При цьому норми Закону № 2050-ІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлений (визначений) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у даному випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання судового рішення, позивачу виплачена пенсія, а відтак, останній  набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення, згідно положень Закону №2050-ІІІ.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині та вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. 
Враховуючи, що вказані кошти нараховані в результаті відновлення порушених прав позивача, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а тому позивач набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати.
При цьому, суд першої інстанції доречно зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.
Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Акерман Наталії Іванівни, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.12.2024.