П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 грудня 2024 року                                                                                   м. Київ
 
Справа №757/880/22-ц
Провадження № 22-ц/824/13842/2024
 
            Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:                                позивач          ОСОБА_1 
відповідач      ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Ільєвої Т.Г. 27 травня 2024 року,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову посилається на тео, що під час шлюбу сторонами було набуте майно, яке належить на праві спільної сумісної власності, а саме:
- трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.), яка зареєстрована за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири, серії та номер: 5668, виданий 07.12.2015 року, приватним нотаріусом КМНО - Литвин А.С.;
- нежитлове приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.), яке зареєстровано за відповідачем на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 03.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», договір уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 19.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна».
Оскільки, добровільної згоди не було досягнуто щодо поділу майна, позивач була змушена звернутись до суду з метою належного його поділу.
Відтак, позивач просить суд здійснити поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, наступним чином:
- Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.), яка зареєстрована за відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу квартири, серії та номер: 5668, виданий 07.12.2015 року, приватним нотаріусом КМНО - Литвин А.С.;
- В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у приватну власність 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.);
- В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у приватну власність 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.).;
- Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлове приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.), яке зареєстровано за Відповідачем на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 03.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», договір уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 19.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна»;
- В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у приватну власність 1/2 частини нежитлового приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.);
- В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у приватну власність 1/2 частини нежитлового приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.).
12.09.2022 ухвалою суду було витребувано інформацію про банківські рахунки ОСОБА_2 
20.09.2022 відповідачем було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, що квартира та нежитлове приміщення на час їх придбання взагалі були без ремонту. Спірне майно було придбане та в ньому були зроблені ремонти частково і за кошти відповідача, які були подаровані його матір`ю та батьком.
Відтак, відповідач вважає, що ним було вкладено у нерухомість більше грошових коштів, а тому поділ майна має бути у відповідності до вкладу кожного з подружжя.
Таким чином, останній просить суд визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 60% по всій нерухомості, а за ОСОБА_1 визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 40%.
13.02.2023 ухвалою суду було витребувано інформацію про банківські рахунки ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 19.06.2023 задоволено клопотання ОСОБА_2 та об'єднано цивільну справу № 757/880/22-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та цивільну справу № 757/15545/23-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини майна особисто приватною власністю та поділ спільного майна подружжя, присвоївши об`єднаній справі № 757/880/22-ц.
18.09.2023 матеріали справи № 757/15545/23-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини майна особисто приватною власністю та поділ спільного майна подружжя передано судді Ільєвій Т.Г.
05.12.2023 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів.
18.09.2023 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті.
27.05.2024 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя було залишено без розгляду.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року  позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено
Припинено  право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.), яка зареєстрована за Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири, серії та номер: 5668, виданий 07.12.2015 року, приватним нотаріусом КМНО - Литвин А.С.
В порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_2 у приватну власність 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.).
В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 у приватну власність 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.).
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлове приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.), яке зареєстровано за Відповідачем на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 03.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», договір уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 19.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна».
В порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_2 у приватну власність 1/2 частини нежитлового приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.)
В порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_1 у приватну власність 1/2 частини нежитлового приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.)
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є помилковим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу, сторона позивача не скористалася.
В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Представником ОСОБА_2 адвокатом Дубровим Є.В. до суду подано клопотання про перенесення розгляду справи.
Колегія суддів, обговоривши заявлене клопотання, вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки до поданого клопотання не додано будь-яких письмових доказів, які б свідчили, що адвокат Дубров Є.В. приймає участь у розгляді іншої судової справи. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 не був позбавлений можливості з`явитися в судове засідання з метою захисту своїх прав та інтересів, будь-яких клопотань про неможливість явки в дане судове засідання, від відповідача не до апеляційного суду не надходило.
Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.
За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.
Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 07 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1891, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.12.2011 року.
Позивач 22.12.2021 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу.
За час проживання однією сім`єю, було набуто наступне майно:
- трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.), яка зареєстрована за Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири, серії та номер: 5668, виданий 07.12.2015 року, приватним нотаріусом КМНО - Литвин А.С.;
- нежитлове приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.), яке зареєстровано за Відповідачем на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 03.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», договір уступки майнових прав на нерухомість, серія та номер АБ/1/ПЗВ-118/41/2015, виданий 19.02.2015, видавник ПАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна».
Згоди між позивачем та відповідачем, щодо поділу спільного майна подружжя після припинення шлюбних відносин, не досягнуто. Відповідач розпоряджається та користується спільним майном подружжя на власний розсуд, чим порушує право власності спільного майна дружини.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).
За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України 
від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. 
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
 
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 08 листопада 
2021 року у справі № 607/15394/19 (провадження № 61-10620св21).
За матеріалами даної справи, згоди щодо добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю, між сторонами не досягнуто.
Колегія суддів ваважає, що суд перншої інстанції, належним чином з`ясувавши всі обставини справи, надавши належну оцінку доводам сторін, дійшов обґрунтованого висновку про поділ майна подружжя визначивши: 
- в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у приватну власність 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.);
- в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у приватну власність 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 (кв.м.);
- в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у приватну власність 1/2 частини нежитлового приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.);
- в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у приватну власність 1/2 частини нежитлового приміщення 384, що розташовано у будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 2,3 (кв.м.).
Аргументи апеляційної скарги відповідача про те що на придбання спірного майна та на ремонтні роботи в спірному майні,  були використані його особисті грошові кошти, які надавалися відповідачу його матір`ю та що були отримані в порядку спадкування після смерті батька, не заслуговують на увагу, оскільки дані аргументи не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України, а саме доказами, які б свідчили що саме ці кошти були втрачені на прибання та ремонт спірного майна, а відтак не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м.Києва від 27 травня 2024 року - залишити без змін.
                Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
 
Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна