ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 листопада 2024 року                                                                                  
м. Чернівці
справа № 725/7884/24
провадження №22-ц/822/906/24 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого   Половінкіної Н. Ю.
суддів  Височанської Н.К., Лисака І.Н.
учасники справи:
стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина»
боржник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2024 року, головуючий у першій інстанції Федіна А.В.
ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» у серпні 2024 року звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу.
Зазначало, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» є виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 грудня 2020 року №602/27 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів на окремих територіях м.Чернівці».
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» надає послуги з вивезення твердих побутових відходів за місцем реєстрації  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою квартира АДРЕСА_1 .

Посилалося на укладення публічного договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, розміщеного на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» за посиланням https://uvrbuk.com.ua/dogovir/.

Відповідно до пункту 5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 травня 2021 року №346/11 «Про погодження інвестиційної програми та встановлення тарифів для Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» на послуги з поводження з побутовими відходами (зберігання, перевезення твердих, великогабаритних, ремонтних побутових відходів) плата за поводження з твердими побутовими відходами в багатоквартирних житлових будинках становить з 01 червня 2021 року 25 грн 17 коп., з 01 серпня 2022 року 22 грн 03 коп., з 15 вересня 2022 року 36 грн 30 коп., з 01 листопада 2022 року 37 грн 59 коп.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не здійснено щомісячну оплату послуг з управління побутовими відходами з червня 2021 року по липень 2024 року на суму 3989 грн 19 коп.

Просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 3989 грн. 19 коп. солідарно. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2024 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» у видачі судового наказу за вимогами про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів за адресою квартира АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2024 року  скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не застосування положення пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин.
Вважає, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 оплати житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів оплати послуг з червня 2021 року підлягає застосуванню з 01 липня 2023 року. 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» дотримано строку позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» у видачі судового наказу за вимогами про стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів, суд першої інстанції керувався положеннями пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України та виходив з того, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. 

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» виникло право вимоги до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з моменту невиконання взятих на себе зобов`язань з червня 2021 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» звернулося до суду з позовом у серпні 2024 року, тобто за спливом трьох років.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» у серпні 2024 року звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до розрахунку, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина», за особовим рахунком НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою квартира АДРЕСА_1 борг з оплати послуг з червня 2021 року по липень 2024 року на суму 3989 грн 19 коп.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частини 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів з червня 2021 року по липень 2024 року в сумі 3989 грн 19 коп. солідарно.

Відмовляючи Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» у видачі судового наказу за вимогами про стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. 

Згідно пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.
Заслуговують на увагу посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» в апеляційній скарзі на те, що перебіг строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 оплати житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів оплати послуг з червня 2021 року починається з 01 липня 2023 року. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21) зазначено: «Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки,визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
В постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 19 грудня 2020 року на усій території України.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з відповідними змінами, вирішено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Ураховуючи, що  Закон України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ набрав чинності 2 квітня 2020 року щодо продовження позовної давності на час дії карантину, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» звернувся до суду з цією заявою про видачу судового наказу у серпні 2024 року, тобто під час дії на території України карантину, строк позовної давності за вимогою про стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів з червня 2021 року по липень 2024 року не пропущений.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення Європейського суду з прав людини у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року (заява № 23805/94), Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 
Верховний Суд у постанові від 5 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» у видачі судового наказу порушення норм процесуального права.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч. ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 

З огляду на наведене ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не проводиться.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси - Буковина» задовольнити.
Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2024 року скасувати та направити справу до Першотравневого районного суду м.Чернівці для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 02 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                            Н. Ю. Половінкіна
Судді                                                                Н. К. Височанська
                                                                                І. Н. Лисак