ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/7673/23
Номер провадження 22-ц/818/2646/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року                       м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року у справі № 644/7673/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (далі ТОВ «Укр кредит фінанс», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2022 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1130-3380 (далі – Договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника зі сплатою відсотків за користування кредитом: знижена % ставка – 2,50 % в день, стандартна % ставка – 3,00 % в день, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту строком на 300 календарних днів - до 20 жовтня 2023 року. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор НОМЕР_1 для підписання Договору №1130-3380 від 24 грудня 2022 року, інших супутніх документів та для підтвердження ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів).
У зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору у відповідача станом на 19 червня 2023 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 62700,00 грн, що включає: прострочену заборгованість за кредитом – 10000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 52700,00 грн. 
Посилаючись на вказані обставини ТОВ «Укр кредит фінанс» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1130-3380 від 24 грудня 2022 року в розмірі 62700,00 грн та судові витрати.
28 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому просив частково відмовити в задоволенні позовних вимог, а саме в частині нарахованих відсотків, не заперечує щодо позовних вимог в частині тіла кредиту в розмірі 10000,00 грн з підстав, викладених у відзиві. Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що Торгово-промислова палата України оприлюднила лист від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила форс-мажорні обставини, тобто військову агресію рф проти України, підтвердивши, що дані обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).  
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» заборгованість за кредитним договором №1130-3380 від 24 грудня 2022 року у розмірі 62 700 грн 00 коп., яка складається з: 10 000 грн 00 коп. – простроченої заборгованості за кредитом, 52700 грн 00 коп. простроченої заборгованості за нарахованими процентами та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147 грн 20 коп. Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
24 травня 2024 засобами поштового зв`язку відповідач ОСОБА_1 на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким частково задовільнити позовні вимоги ТОВ «Укр кредит фінанс», оскільки він не заперечує щодо позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 10000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними тим, що викладені в відзиві на позовну заяву.
10 липня 2024 року від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство зазначає, що оскаржуване рішення є законним та прийнятним відповідно до норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом встановлено та перевірено порядок укладення договору про відкриття кредитної лінії №1130-3380 від 24 грудня 2022 року в сфері електронної комерції відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», погодження істотних умов договору між сторонами та досліджено в повному обсязі надані матеріали справи відповідно до глави 5 ЦПК України, а відтак обґрунтовано прийнято рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором №1130-3380 від 24 грудня 2022 року в розмірі 62700,00 грн. 
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 24 грудня 2022 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1130-3380 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А3109 (а.с.12-14).
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору, кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію (далі – Кредитна лінія) на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом, у порядку, передбаченому цим договором (а.с.12). 
Пунктом 2.3 Договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування (більш детально див. п. 5.3 Договору) згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту – 24 грудня 2022 року; останній календарний день першого базового періоду – 06 січня 2023 року; сума кредиту – 10000,00 грн; нараховані проценти за користування кредитом – 3500,00 грн; разом до сплати – 13500,00 грн. 
Відповідно до пункту 4.1 розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 10000,00 грн. Дата надання/видачі кредиту: 24 грудня 2022 року (а.с.12 зворот). 
Пунктом 4.6 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: 
Стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою) (а.с.12 зворот). 
Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі – Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 20 жовтня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Продовження строку кредитування сторонами в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника (пункт 4.8 договору).
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, нуль сотих відсотки(-ів). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 100000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом – 90000000 грн (пункти 4.9-4.10 договору).
Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), а також паспорт споживчого кредиту, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки підписані ОСОБА_1 24 грудня 2022 року за допомогою одноразового ідентифікатора А3109 (а.с.14 зворот - 19).
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 10000,00 грн, підтверджується копією листа начальника Департаменту АТ КБ «Приватбанк» про перерахування суми кредиту №1130-3380 від 24 грудня 2022 року ОСОБА_1 за допомогою системи LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року: ID платіж 2171476074, канал LIQPAY, дата видачі 24 грудня 2022 року, сума 10000,00, номер договору 1130-3380, номер картки 5375*49 (а.с.9-10).
Із довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 19 червня 2023 року вбачається, що за Договором встановлювалося два типи періоду заборгованості - активний у період з 24 грудня 2022 року по 06 січня 2023 року включно, та прострочений у період з 07 січня 2023 року по 19 червня 2023 року включно. Станом на 19 червня 2023 року заборгованість становить 62700,00 грн та складається із: прострочена заборгованість за кредитом – 10000,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 52700,00 грн (а.с.21-24).
Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима у повному обсязі матеріали справи не містять.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом у повному розмірі не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.
Отже, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно статті 626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію».
Встановлені під час розгляду фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ “Укр Кредит Фінанс” перебувають в загальному доступі, розміщенні на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua та в розумінні статей 641,644 ЦК України є  публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
За обставинами даної справи позичальник (відповідач ОСОБА_1 ) шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора А3109, отриманого від позивача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції позивача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Згідно з пунктом 10.1 цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (а.с.11).
В матеріалах справи також є Паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, з якою споживача ОСОБА_1 було ознайомлено 24 грудня 2022 року, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором (паролем) НОМЕР_1 (а.с.19).
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони не досягли б згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
За змістом частини 13 статті 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти за договором про відкриття кредитної лінії №1130-3380 від 24 грудня 2022 року у розмірі 10000,00 грн. Проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув. 
Також, апеляційним судом було встановлено, що за Договором про відкриття кредитної лінії №1130-3380 від 24 грудня 2022 року позивачем нарахування відсотків здійснювалось в межами встановленого строку кредитування і узгодженій вартості кредиту, з огляду на наступне. 
Так, за умовами укладеного сторонами договору про відкриття кредитної лінії №1130-3380 від 24 грудня 2022 року ТОВ "Укр кредит фінанс" надало ОСОБА_1 суму кредиту 10000,00 грн, а останній зобов`язувався повернути гроші в повному обсязі протягом 300 днів до 20 жовтня 2023 року.
Як вбачається з довідки про перерахування суми кредиту №1130-3380 від 24 грудня 2022 року підтверджено перерахування кредитором позичальнику 10000,00 грн кредитних коштів за договором (а.с.9).
Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 625, 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.  
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц).
Пунктом 4.6 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: 
Стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою) (а.с.12 зворот). 
Заявлений строк користування кредитом, який складає 14 днів і нараховані за цей період проценти в сумі 3500,00 грн, на стягнення яких і погодився відповідач, згідно п.2.3 кредитного договору №1130-3380 від 24 грудня 2022 року є лише обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.
Згідно з пунктом 4.8. кредитного договору №1130-3380 строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі – Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 20 жовтня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Продовження строку кредитування сторонами в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника. 
Отже базовий період – період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме 2,50% за користування кредитом (в даному випадку – 14 днів) (пункт 4.4 договору), а строк кредитування – строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку – 300 днів) (пункт 4.8 договору) і за який нараховуються проценти в розмірі 3,00% за кожен день користування кредитом (стандартна процента ставка, пункт 4.6 договору).
Пунктом 2.3 Договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування (більш детально див.п.5.3 Договору) згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту – 24 грудня 2022 року; останній календарний день першого базового періоду – 06 січня 2023 року; сума кредиту – 10000,00 грн; нараховані проценти за користування кредитом – 3500,00 грн; разом до сплати – 13500,00 грн. 
Крім того пунктом 4.10. договору передбачено орієнтовну вартість кредиту (а.с.12 зворот).
Таким чином сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити ОСОБА_1 у межах строку кредитування з 24 грудня 2022 року по 20 жовтня 2023 року за користування кредитними коштами.
Із довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 19 червня 2023 року вбачається, що за Договором встановлювалося два типи періоду заборгованості - активний у період з 24 грудня 2022 року по 06 січня 2023 року включно, та прострочений у період з 07 січня 2023 року по 19 червня 2023 року включно. Станом на 19 червня 2023 року заборгованість становить 62700,00 грн та складається із: прострочена заборгованість за кредитом – 10000,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 52700,00 грн (а.с.21-24).
При цьому, як вбачається із довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 19 червня 2023 року кредитодавцем за періоди:
1) з 24 грудня 2022 року по 06 січня 2023 року (включно) відповідачу нараховувалась знижена процентна ставка 2,5% за кожен день користування кредитом; 
2) з 07 січня 2023 року по 19 червня 2023 року (включно) - відповідачу нараховувалась стандартна процентна ставка 3,0% за кожен день користування кредитом, у зв`язку із простроченою заборгованістю (а.с.18-22). 
Крім того, в довідці про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 19 червня 2023 року, що є розрахунком заборгованості за кредитним договором №1130-3380 від 24 грудня 2022 року, відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування кредитом, кількості днів користування ставкою 2,0%, кількості днів користування ставкою 3,0%, основного боргу, залишку відсотків, залишку комісій, залишку штрафів. Також вищезазначений розрахунок містить таблицю з наступними графами: «№», «Дата», «Статус», «Ставка %», «Нараховано відсотків, UAH», «Нараховано штрафів, UAH», «Нараховано комісій, UAH», «Основний борг, UAH», «Залишок нарахованих, непогашених відсотків, UAH», «Сума платежу, UAH», «Коригування кредиту, UAH».
При цьому апеляційний суд зауважує, що вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором №1130-3380 від 24 грудня 2022 року, містить детальний розпис нарахованої заборгованості, яким підтверджується несплата відповідачем заборгованості по кредиту за весь час кредитування. Крім того, відповідно до вищезазначеного розрахунку штраф та комісія відповідачу не нараховувались.
Підписавши електронним підписом Договір про відкриття кредитної лінії №1130-3380 від 24 грудня 2022 року, ОСОБА_1 погодився, що він ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі і з розміром відсотків.
Вказаний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Крім того, відповідач не скористався встановленим пунктом 6.9 договору правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин. 
Отже нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Укр кредит фінанс» та  ОСОБА_1 , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у встановленому Договором розмірі не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для стягнення боргу у зв`язку з форс- мажорними обставинами, а саме російською військовою агресією проти України, то суд апеляційної інстанції виходить з такого.
У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.
Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору».
Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили.
Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається відповідач у доводах апеляційної скарги, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів.
Доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів яким судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий                               Ю.М. Мальований

Судді                           Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина