УХВАЛА
01 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 2221/2373/12
провадження № 61-14225ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області 
від 28 серпня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 10 жовтня 2024 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на бездіяльність державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду із скаргою, у якій просило визнати протиправною бездіяльність начальника Городоцького-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Берези П. О. щодо не передачі у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на реалізацію організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ» нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , без дозволу органу опіки і піклування; зобов`язати начальника Городоцького-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Березу П. О. усунути порушення шляхом здійснення передачі у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на реалізацію організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ» нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями спорудами, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Скарга мотивована тим, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області по справі № 2221/2373/12 від 24 грудня 2012 року було задоволено позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 04/09/2007-840-К/856 від 04 вересня 2007 року у розмірі 16 272, 56 доларів США, по еквівалентно 130 066, 58 грн. На підставі зазначеного рішення судом видано виконавчий лист №2221/2373/12.
Постановою першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Перший ВДВС у місті Хмельницькому) про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа.
12 грудня 2022 року державним виконавцем Першого ВДВС у місті Хмельницькому винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 грудня 2022 року було замінено стягувача ПАТ КБ «НАДРА» на його правонаступника - ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 
Виконавче провадження № НОМЕР_1 у період з 10 липня 2014 року по 08 лютого 2023 року перебувало на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
08 лютого 2023 року державним виконавцем Першого ВДВС у місті Хмельницькому винесено постанову про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_1 до Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби в Хмельницькому районі Хмельницької області (далі - Ярмолинецький ВДВС в Хмельницькому районі Хмельницької області) на підставі статті 24 Закону України «про виконавче провадження». 
10 березня 2023 року державним виконавцем Ярмолинецького ВДВС в Хмельницькому районі Хмельницької області, здійснено виїзд за місцем перебування майна боржника ОСОБА_1 та проведено опис і арешт майна, в тому числі, житлового будинку АДРЕСА_1 . 
02 лютого 2024 року державним виконавцем Ярмолинецького ВДВС в Хмельницькому районі Хмельницької області призначено оцінювача товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а саме: щодо оцінки житлового будинку по АДРЕСА_1 .
20 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до Першого ВДВС у місті Хмельницькому заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження відомостей про зареєстрованих осіб у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого, крім інших, за вказаною адресою зареєстрована також ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Заявник зазначив, що станом на 26 червня 2024 року виконавче провадження перебуває на виконанні у начальника Городоцького-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Берези П. О., спірний житловий будинок на реалізацію з прилюдних торгів не передавався.
Вважає, що боржником ОСОБА_1 , в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» з метою унеможливлення примусового виконання рішення, шляхом реалізації житлового будинку, було зареєстровано неповнолітню особу, щодо якої боржник не є батьком або особою яка має обов`язки щодо дитини, оскільки чинне законодавство вимагає отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження майна, право власності або право користування на яке мають діти, якщо таке відчуження здійснюється батьками або особами, які їх замінюють.
На підставі викладеного просив, визнати бездіяльність державного виконавця щодо невжиття жодних дій по визначенню вартості описаного та арештованого майна та подальшої передачі на реалізацію майна божника неправомірною.
Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду 
від 10 жовтня 2024 року, у задоволенні скарги відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
23 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ТОВ «Брайт Інвестмент» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 2221/2373/12.
Касаційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком або ж особою, яка його замінює. Крім того, зазначив, що державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна та подальшої реалізації майна боржника.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).
У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. 
Стаття 19 СК України регулює участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина шоста цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) зазначено, що повноваження державного виконавця не мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон України «Про виконавче провадження», такими повноваженнями державного виконавця не наділяє. Також, наприклад, державний виконавець позбавлений можливості встановлювати, чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в межах виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань державний виконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.
На відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.
Вимога про отримання дозволу від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».
Зазначений висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21), констатує той факт, що державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
Судами встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить боржнику ОСОБА_1 .
Згідно витягу Ярмолинецької селищної ради про зареєстрованих у житлового приміщенні (будинку) осіб № 260, за адресою описаного житлового будинку зареєстровані: боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
06 березня 2024 року державним виконавцем направлено вимогу до Ярмолинецької селищної ради для надання дозволу на реалізацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою.
Ярмолинецькою селищною радою дозвіл на реалізацію житлового будинку не надано, з тих підстав, що це суперечить правам та інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
18 червня 2024 року у зв`язку з реорганізацією відділу ДВС виконавче провадження передано до Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та начальником Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби Березою П. О. винесена постанова про прийняття до виконання виконавчого провадження.
Головний державний виконавець Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Білоусько О.В. звертався до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ), в якому зареєстрована неповнолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року, яка набрала законної сили 10 липня 2024 року, у задоволенні подання головного державного виконавця Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Білоусько О. В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ), в якому зареєстрована неповнолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.
З огляду на те, що житловий будинок не є іпотечним майно, відтак неможлива його передача на реалізацію без дозволу органу опіки і піклування, врахувавши, що державний виконавець в установленому законом порядку звертався до органу опіки та піклування з клопотанням про надання дозволу на реалізацію спірної нерухомості й отримав відмову, а ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року, яка набрала законної сили відмовлено у поданні державного виконавця щодо реалізації майна боржника, суди дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні скарги про визнання бездіяльності державного виконавця щодо не передачі на реалізацію спірного житлового будинку неправомірною.
Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду 
від 22 травня 2024 року у справі № 754/6127/22 (провадження № 61-216св24), 
від 31 липня 2024 року у справі № 308/12525/22 (провадження № 61-861св24).
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при розгляді скарги ТОВ «Брайт Інвестмент» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на бездіяльність державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                О. М. Осіян
                                                                                         О. В. Білоконь
                                                                                         Н. Ю. Сакара