П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2532/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Салюк П.І. 
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
26 листопада 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив визнати протиправним та скасувати підпункт 5.1. пункту 5 наказу командира віськової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.10.2023 № 303.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.04.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Так, на переконання апелянта, визначаючи наказом №303 від 24.10.2023 року позивача таким, що залишив військову службу та фактично призупиняючи військову службу, відповідачем порушено положення ч. 2 ст. 24 Закону №2232-ХІІ та Порядку №260.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2023 № 256 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.10.2023 № 281, вважати солдата ОСОБА_1 таким, що вибув із пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 з району участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у ЛСБ місто Селидове Донецької області, на підставі: рапорта начальника медичної служби - начальника медичного пункту капітана медичної служби ОСОБА_2 про евакуацію з діагнозом: мінно-вибухова травма, акубаротравма (вх. № 75/7820 від 02.10.2023).
Відповідно до рапорту від 24.10.2023 року вх. №75/8489 капітана медичної служби ОСОБА_3 , начальника медичної служби - начальника медичного пункту, на підставі статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV встановився факт неприбуття з лікувального закладу до району виконання бойових завдань частиною, солдата ОСОБА_4 , водія 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , який вибув евакуйований 02.10.2023 року у зв`язку з отриманням поранення 01.10.2023 року (МВТ, акубаротравма). На телефонні дзвінки останній не відповідав.
Пунктом 5.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24 жовтня 2023 року №303 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , водія 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки, який після лікування не повернувся в розташування військової частини, вважати таким, що самовільно залишив військову частину на підставі рапорту капітана медичної служби ОСОБА_5 (вх. №75/8489 від 24.10.2023).
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню піпдункт 5.1. пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.10.2023 № 303, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що не повернувшись в район зосередження військової частини НОМЕР_1 після лікування, позивач не міг не усвідомлювати, що тим самим він саме самовільно залишає місце несення служби, що є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами статтею першою та другою Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Положеннями ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України до загальних обов`язків військовослужбовців відноситься необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Приписами п. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
За правилами п.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до п.26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як встановлено судом, пунктом 5.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24 жовтня 2023 року № 303 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , водія 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки, який після лікування не повернувся в розташування військової частини, вважати таким, що самовільно залишив військову частину на підставі рапорту капітана медичної служби ОСОБА_5 (вх. №75/8489 від 24.10.2023).
Службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування частини призначено 24.10.2023 та завершено 05.11.2023.
Суд наголошує, що у ході службового розслідування встановлено, що відповідно до пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_6 , заступника командира роти з морально – психологічного забезпечення роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та молодшого сержанта ОСОБА_7 , командира гранатомета 6 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частина НОМЕР_1 стало відомо, що 24.10.2023 року від начальника медичної служби – начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_3 отримана інформація про факт неповернення з лікувального закладу до району виконання бойових завдань частиною солдата ОСОБА_1 , який був евакуйований 02.10.2023 року у зв`язку з отриманням поранення.
На телефонні дзвінки солдат ОСОБА_1 не відповідав, місцезнаходження даного військовослужбовця невідоме.
Відповідно до пояснень отриманих в телефонній розмові від дружини солдата ОСОБА_1 , ОСОБА_8 з`ясувалось, що вона не володіє інформацією про місцеперебування її чоловіка.
Відповідно до медичної характеристики солдата за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , військовослужбовець знаходиться під наглядом лікарів військової частини НОМЕР_1 з вересня 2023 року. За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за медичною допомогою звертався, 02.10.2023 надана медична допомога у ЛСБ м. Селидове, діагноз: МВТ (01.10.2023). Акубаротравма з пошкодженням обох барабанних перетинок. На огляд не представлений. Діагноз: (01.10.2023). Акубаротравма з пошкодженням обох барабанних перетинок.
Водієм 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 порушено статті 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби, та вбачаються дії за які передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України.
Суд знаходить вірним висновок відповідача про те, що позивач, в порушення вищенаведених вимог, до теперішнього часу в район зосередження військової частини НОМЕР_1 в Донецькій області так і не прибув, документів про поважність неприбуття до частини не надав.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що не повернувшись в район зосередження військової частини НОМЕР_1 після лікування, позивач не міг не усвідомлювати, що тим самим він саме самовільно залишає місце несення служби, що є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Крім того, доказів перебування на безперервному стаціонарному лікуванні чи інших обставин, які унеможливлюють прибуття в район зосередження військової частини НОМЕР_1 позивачем до суду не надано та відповідача не повідомлено.
Суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, адже в даному випадку оскаржується наказ командира частини про визнання позивачем таким, що самовільно залишив військову частину, а не про призупинення військової служби.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправним та скасування підпункту 5.1. пункту 5 наказу командира віськової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.10.2023 № 303.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволення позову.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.