ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року	Львів	Справа № 159/815/24 пров. № А/857/26027/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                      Гудима Л.Я., Матковської З.М.,
за участі секретаря судового засідання –                    Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2024 року (суддя – Чалий А.В., м. Ковель) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову №1014-23 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23 жовтня 2023 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.02.2024 випадково дізнався про наявні обмеження відносно нього як боржника у Ковельському ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 05.02.2024 у Ковельському ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивач отримав копію оскаржуваної Постанови. Винуватим у вчиненні вказаного правопорушення позивач себе не вважає оскільки перебуває військовому обліку, облікові дані у нього не змінилися та наявні у ТЦК разом із його історією хвороби, нових змін у нього не має, про що позивач повідомляв представників ТЦК. Протокол №1014-23 від 17.10.2023 було складено у його відсутності без його відома і про його складення позивач не повідомлявся, а про існування акту про відмову від отримання повістки позивачу нічого не відомо. Вважає такі дії ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 є неприпустимими, оскільки складання, винесення постанови без доведення вини чи достатніх доказів допущення особою порушень не відповідає законодавчим вимогам та відповідно відсутня процесуальна дієздатність відповідача як юридичної особи, що виключає будь-які правомочності щодо дій такого роду і не тільки.
          Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
          Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що перебуває на військовому обліку, облікові дані не змінилися та наявні у ТЦК разом з історією хвороби та нових змін немає. Вказує, що Протокол №1014-23 від 17.10.2023 було складено за його відсутності, про його складання не повідомлявся.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.10.2023 № 1014, позивач ОСОБА_1 17.10.2023 відмовився від отримання повістки.
17.10.2023 о 10 год 30 год складено акт про те, що позивач відмовився отримувати дану повістку, яка була йому зачитана в усній формі для відома та виконання.
Відповідно до повістки №3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 о 09 год 00 хв 18.10.2023, проте у вказаний час та день не прибув, не надавши доказів поважності причини неявки.
23.10.2023 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову № 1014-23 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 5 100 гривень.
Відповідно до вищевказаної постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 09:00 год 18.10.2023 для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії і подальшого можливого призову на військову службу по мобілізації, проте у вказаний час та день до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, документів, які б засвідчували поважність неявки не надав, чим порушив вимоги п 1.3 ст. 1, п 9 ст. 29 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу"; пп 1, 3, 5 ст. 22, ст. 26 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", пп 3.1, 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу ЗСУ».
Своїми діями  військовозобов`язаний порушив обов`язок громадян, з`являтись за викликом ІНФОРМАЦІЯ_6 під час дії правового режиму особливого періоду, встановлений ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку.
Не погоджуючись із винесеною Постановою позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_3 діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що останній відмовився від отримання повістки та не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив обов`язок громадян, встановлений ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Згідно частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.10.2023 № 1014, позивач ОСОБА_1 17.10.2023 відмовився від отримання повістки.
17.10.2023 о 10 год 30 год складено акт про те, що позивач відмовився отримувати дану повістку, яка була йому зачитана в усній формі для відома та виконання.
Відповідно до повістки №3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 о 09 год 00 хв 18.10.2023, проте у вказаний час та день не прибув, не надавши доказів поважності причини неявки.
Відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) або у строки, визначені командирами військових частин.
Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки  у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки  для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відтак, позивач має обов`язок прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці. Проте, норми чинного законодавства не містять обов`язку громадян України отримувати відповідні повістки територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Варто наголосити, що факт відмови особи від отримання повістки, не позбавляє таку особу від обов`язку прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановлений у повістці строк.
Стаття 210 КУпАП визначає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а стаття 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.
Отже спірні правовідносини, що виникли у зв`язку із відмовою позивача від отримання повістки та неприбуттям останнього до ІНФОРМАЦІЯ_5 , на думку апеляційного суду, свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
На момент події інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, що підпадає під поняття «особливого періоду» в розумінні ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.210-1 ч.2 КУпАП, під час якого посадовими особами відповідача на виконання покладених на них обов`язків здійснювались заходи з мобілізації.
Позивач ОСОБА_1 , ознайомившись з повісткою за викликом його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 18.10.2023, відмовився від її отримання, про що складено акт, до центру не прибув. Крім того був попереджений про розгляд адміністративної справи, який призначений на 23.10.2023 о 16:30 год в кабінеті № 6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с. 64-65).
23.10.2023 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився, що, в свою чергу, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 - 1 ч. 2 КУпАП.
Апеляційний суд резюмує, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки, не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив обов`язок громадян, встановлений ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та оскаржувана Постанова винесена правомірно.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2024 року в справі №159/815/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  27.11.24