ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
13 листопада 2024 року 
м. Київ                                                               
 
справа № 755/20850/21
 
провадження № 61-6910св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Альфа банк», після перейменування - Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Гапекою Тетяною Валеріївною, на постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року                    у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ: 

 

 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа банк» (далі - АТ «Альфа банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
 
Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2008 року між                                        Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»                                  (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа банк», та                          ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 030.29-50/2216-А, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 61 716 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04 травня 2015 року, на такі цілі: для оплати придбаного автомобіля марки Volvo, модель XC70, 2008 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу від 16 квітня 2008 року № 82СР-008. 
 
Зазначало, що з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього самого дня між ними укладено договір застави № 030.29-50/2216-А, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала банку в заставу транспортний засіб VolvoXC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами)   НОМЕР_1 . 15 травня                  2008 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване обтяження на вказаний автомобіль.
 
Вказувало, що 06 липня 2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту від 05 травня 2008 року                                № 030.29-50/2216-А, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди                     внести такі зміни до умов кредитування, визначивши розмір                                         кредиту - 62 789,15 доларів США та кінцевий термін погашення - 04 травня                     2017 року.
 
Посилалося на те, що взяті на себе зобов`язання банк виконав, проте, позичальник ОСОБА_2 належно договірних зобов`язань не дотримала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2008 року                                № 030.29-50/2216-А у розмірі 687 169,97 грн, яка була стягнута рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 08 листопада                2013 року у справі № 969/13. 
 
У той же час банком було виявлено, що транспортний засіб Volvo XC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами)   НОМЕР_1 , що є забезпеченням за кредитним договором від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А, був незаконно відчужений на користь ОСОБА_1 .
 
Ураховуючи наведене, АТ «Альфа банк» просило суд у рахунок                                     погашення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року                                    № 030.29-50/2216-А, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , звернути стягнення на предмет застави,                          а саме - транспортний засіб VolvoXC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами)  НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Альфа банк» на публічних торгах у рамках виконавчого провадження за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року у складі судді Яровенко Н. О. позов АТ «Альфа банк» залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у пункті 6. 2 договору застави                   від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А сторонами погоджено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись                         статтею 5 Закону «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В. М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О. А. або Білоконем Ю. М. у порядку черговості. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Сенс-Банк» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року апеляційну скаргу АТ«Сенс-Банк» задоволено. 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до районного суду.
 
Скасовуючи ухвалу першої інстанції про залишення позову АТ «Альфа банк» без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив із того, що  ОСОБА_2 є споживачем                        у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає можливість розгляду даної справи третейським судом.
 
Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1                          не є власником спірного автомобіля, зазначивши, що визначення кола учасників справи віднесено до компетенції суду першої інстанції при проведенні підготовчого засідання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 -адвокат Гапека Т. В., посилаючись  на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року скасувати та залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У травні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                        у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                          від 28 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її             представником - адвокатом Гапекою Т. В., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
У липні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом                  Гапекою Т. В., мотивована тим, що апеляційним судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, неправильно досліджені та оцінені наявні у справі докази, що призвело до скасування законної ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.
 
Зазначає, що у договорі застави від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А сторони погодили те, що спір розглядається третейським судом. Отже, відповідачем фактично подані заперечення проти вирішення справи в суді, з огляду                                         на передбачене пунктом 6.2. договору застави від 05 травня 2008 року                                       № 030.29-50/2216-А третейське застереження, яке є укладеною сторонами угодою про передачу спору на вирішення до третейського суду.
 
Вказує, що у 2013 році банк вже звертався до третейського суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 , що свідчить про недобросовісність намірів позивача та приховування від суду дійсних обставин справи.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2024 року АТ «Сенс-Банк» подано відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції. Вважає оскаржувану постанову апеляційного суду такою, що відповідає вимогам                     статей 263-265 ЦПК України.
 
Вказує, що незважаючи на наявність третейського застереження у договорі застави, спірні правовідносини не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України                           «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, відповідно до якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, послуг банку (кредитної спілки).
 
Посилається на те, що даний спір виник між банком та фізичною                                          особою - споживачем банківських послуг, тому він не може бути предметом третейського розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
05 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (кредитор), правонаступником якого є АТ «Альфа банк», та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір кредиту                                   № 030.29-50/2216-А на купівлю транспортного засобу, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 61 716 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04 травня 2015 року, на такі цілі: для оплати придбаного автомобіля марки Volvo, модель XC70, 2008 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу від 16 квітня 2008 року № 82СР-008 (том 1, а. с. 89-91).
 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 05 травня 2008 рокуміж АКБСР «Укрсоцбанк» та  ОСОБА_2 було укладено договір застави                                         № 030.29-50/2216-А, предметом якого став транспортний засіб VolvoXC70,                         2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами)  НОМЕР_1 , реєстраційний              номер НОМЕР_2 (том 1, а. с. 99-101).
 
Пунктами 6.1., 6.2. договору застави від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А визначено, що всі спори, непорозуміння, які можуть виникнути у зв`язку                                         з укладенням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись                         статтею 5 Закону «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В. М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О. А. або Білоконем Ю. М. у порядку черговості.
 
15 травня 2008 року державним реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Цімох А. М. у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване обтяження на автомобіль Volvo XC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами)   НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (том 1, а. с. 108).
 
06 липня 2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А                                  на купівлю транспортного засобу, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди внести такі зміни до умов кредитування, визначивши розмір                              кредиту - 62 789,15 доларів США та кінцевий термін погашення - 04 травня                            2017 року (том 1, а. с. 95).
 
28 грудня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А на купівлю транспортного засобу, відповідно до умов якого сторони дійшли                     згоди внести такі зміни до умов кредитування, визначивши розмір                           кредиту - 56 671,62 доларів США (том 1, а. с. 96).
 
Рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 08 листопада                2013 року у справі № 969/13 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А у розмірі 687 169,97 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користьПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір                                             у розмірі 7 271,69 грн.
 
Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України автомобіль марки VolvoXC70, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами)   НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 09 листопада 2013 року був перереєстрований на ОСОБА_1 та станом на 07 жовтня 2021 року остання є власником вказаного транспортного засобу (том 1, а. с. 112-114).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                    статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом                  Гапекою Т. В., підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                    з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                           і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає не повністю.
 
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 6 частини першої статті 257 ЦПК України).
 
Тлумачення пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення третейського суду, і наявні наступні умови: 1) від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді; 2) третейська угода не є недійсною; угода не втратила чинність; третейська угода може бути виконана.
 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 920/241/19.
 
Статтею 1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про третейські суди» завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.
 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 7, частини шостої статті 8 Закону України                      «Про третейські суди» в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc). Порядок утворення третейського суду для вирішення конкретного спору визначається третейською угодою, умови якої не можуть суперечити положенням цього Закону.
 
За змістом частин першої, четвертої, шостої статті 12 Закону України                                      «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, у якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.
 
У рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008, ухваленого у справі №1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) підтверджено, що практика звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірною, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.
 
Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських  правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої                            в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди»,                                     є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін                                       у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного                           частиною п`ятою статті 55 Конституції України.
 
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.
 
Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, не                        є обмеженням прав сторони на судовий захист, гарантованого статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України. Водночас, норми Закону України «Про третейські суди» гарантують, у даному випадку, учасникам цивільних відносин права розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення цивільного спору альтернативним шляхом (аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду у від 21 грудня 2018 року у справі № 913/17/18).
 
У справі, що переглядається, між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , на виконання вимог договору кредиту від 05 травня 2008 року № 030.29-50/2216-А на купівлю транспортного засобу, було укладено договір застави № 030.29-50/2216-А,  пунктами 6.1., 6.2. якого закріплено третейське застереження такого змісту:                        всі спори, непорозуміння, які можуть виникнути у зв`язку з укладенням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону                        «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В. М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О. А. або Білоконем Ю. М. у порядку черговості.
 
Отже, уклавши у письмовій формі третейську угоду у вигляді третейського застереження у договорі застави від 05 травня 2008 року, його сторони дійшли згоди про те, що у разі неможливості вирішення спору, що виникає з цього договору                     або пов`язаний з ним шляхом переговорів, такий спір, відповідно до статті 5                    Закону України «Про третейські суди», підлягає вирішенню третейським судом.
 
Скасовуючи ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада                     2023 року та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що  ОСОБА_2 є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає можливість розгляду даної справи третейським судом.
 
Разом з тим, у вказаній справі АТ «Альфа банк» звернулося до суду з позовом                        до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,                             проте  ОСОБА_1 не є стороною договору застави від 05 травня 2008 року                                          № 030.29-50/2216-А, тому на неї не поширюється передбачене пунктами 6.1., 6.2. договору третейське застереження.
 
Ураховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції підлягала скасуванню саме                    із цих підстав.
 
За таких обставин, суд апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду, але помилився щодо мотивів такого скасування, у зв`язку із чим постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду змінити шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки Верховний Суд змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд                 у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Гапекою Тетяною Валеріївною, задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник
 
Судді: | І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець