ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 208/5539/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,     
за участю секретаря судового засідання Ретинської В.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року  
у адміністративній справі № 208/5539/24 за позовом відділу №14 у м.Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Республіки Грузії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року задоволено позовні вимоги відділу №14 у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Республіки Грузії, та затримано і поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку Республіки Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення. Цим же рішенням судові витрати віднести за рахунок держави, а рішення суду звернуто до негайного виконання.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку в інтересах відповідача ОСОБА_1 її представником адвокатом Мельник Інною Олексіївною з підстав необґрунтованості судового рішення та неправильного застосування норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та залишити позовну заяву у цій справі без розгляду.
Апеляційна скарга в частині неправильного застосуванням норм матеріального, порушення норм процесуального права, та необґрунтованості рішення суду першої інстанції мотивована тим, що всупереч пунктів 3 та 6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя першої інстанції після одержання позовної заяви не з`ясувала, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом, а перевіряючи позовну заяву у цій справі на відповідність вимогам статей 160, 161, 172 КАС України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вона не підлягає залишенню без руху та не підлягала поверненню, оскільки позовна заява відділу №14 у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подана представником ОСОБА_4 до ОСОБА_1 не відповідала вимогам п.2 ч.5, ч.6 ст.160 КАС України, а саме не були зазначені в позовній заяві: відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, відомості про наявність реєстраційного номеру облікової картки платника податків відповідача; у відомостях щодо представника позивача не було зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Також позовна заява не відповідала вимогам п.6. ч.5 ст.160 КАС України, а саме були відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Відповідно, на переконання представника відповідача в силу ст.169 КАС України, не додержання позивачем, при поданні позовної заяви, вимог, встановлених ст. 160 КАС України, суд мав постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Але, в порушення зазначеної норми закону, суддя постановила 19 червня 2024 ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі не вбачаючи невідповідності позовної заяви вимогам ст.160 КАС України. Також у позовній заяві не зазначено посадове становище представника позивача, що взагалі було підставою для повернення позовної заяви позивачу в силу п.4 ч.4 ст.169 КАС України.
Крім того, посилаючись на положення п.9 ч.1 ст.4, ч.1 ст.42, ч.1 і.ч.3 ст.46, ч.1 і ч.3 ст.43, ч.1 і ч. 4 ст.89, п.2 ч.5 ст.160 КАС України, ст.80, ч.4 ст.87 Цивільного кодексу України, та п.1 і п.2 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України», а також на п.7 Положення «Про Державну міграційну службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360 та на зміст постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 року №658 «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби» - представник відповідача вважає, що позивач по справі - відділ № 14 у місті Кам`янське Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області не має статусу юридичної особи та відповідно не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, і відповідно до п.1 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою повинен був залишити позов у цій справі без розгляду з тих підстав, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.
Необґрунтованість рішення суду та порушення судом норм матеріального права представником відповідача мотивовано неврахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006340 від 19 червня 2024 року, яким  зафіксовано порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН № 006331 від 19 червня 2024 року про накладення на відповідача адміністративного стягнення за ч.2 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень і рішення № 1 про примусове видворення з України громадянки Республіки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким відповідача вирішено примусово видворити за межі території України, а також протокол про адміністративне затримання № МДН 000163 – були складені та прийняті відносно ОСОБА_1 в один і той же день 19 червня 2024 року, та за твердженням представника відповідача будуть оскаржені у встановлені чинним законодавством порядку і строки, а докази оскарження будуть надані суду додатково.
Також в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд не надав належної оцінки, що  відповідач ОСОБА_5 має документ, який дає змогу її ідентифікувати та встановити особу, не зважаючи на той факт, що паспортний документ ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , виданий 24.09.2012 терміном дії до 24.09.2022. 
За вказаних обставин, посилаючись на положення: ч.2 ст.19, ст.26 Конституції України; ч.1 і ч.5 ст.26, ч.1 ч.4 ч.8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; пункти 1, 2 розділу IIІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012; ч.1 ст.289 КАС України; і п.«f» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - представник відповідача акцентує увагу на те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення, але суд не врахував, що відповідачем у даному випадку не було надано суду першої інстанції жодних належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_5 ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи існує ризик її втечі. Відповідно, на переконання апелянта відсутність підстав вважати доведеним факт того, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється чи буде ухилятися від виїзду за межі України після прийняття рішення про її примусове видворення чи існує ризик її втечі, вказує й те, що вона звернулась до безоплатної правничої правової допомоги в цій справі для оскарження рішень позивача у встановленому порядку, а інших відомостей, що можуть свідчити про вжиття відповідачем будь-яких дій направлених на свідоме ухилення від виконання рішення про її примусове видворення суду першої інстанції не надано. Більш того, державні органи, в особі позивача навіть не надали можливості відповідачу ОСОБА_6 виконати рішення позивача про примусове видворення з України, а суд не узяв до уваги аргумент відповідача та його представника, що відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1, 20 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.22 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Постановою КМ України від 28.02.22 року №165 Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану зупинено (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 828 від 08.08.2023), що у скупності з вищенаведеним свідчить про відсутність у відповідач ОСОБА_5 не мала наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», адже вона намагалась подати всі необхідні документи до консульської установи Грузії у м.Києві, але в період правового режиму воєнного стану введеного в Україні, консульська установа Грузії на території України не працює, а підтвердженням активних дій з боку ОСОБА_1 для звернення до консульської установи може слугувати залізничний квиток, а саме посадочний документ № 78В5-В7Е1-0001 від 04.05.2023 (з АДРЕСА_1 ). Тобто, звернутися, подати та отримати документи до консульської установи Грузії, на території місця свого перебування на території України, відповідачка ОСОБА_1 , не мала змоги з об`єктивних причин, і на сьогоднішній день відсутній нормативно-правовий акт для врегулювання відповідних питань щодо таких осіб, який у майбутньому має бути прийнятий Верховною Радою України, саме тому вважає, що висновки суду першої інстанції по справі є необґрунтованими, а рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що вимоги апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а зазначені представником відповідача доводи спростовуються як положеннями ч.3 ст.3, ч.16 ст.4, ч.1 ч.3 ст.9, ч.1 ч.2 ст.16, ч.1 ч.8 ст.26, ч.1 ч.3 ч.4 ч.5 ч.8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч.1 ч.11 ст.289 КАС України, також як і приписам п.9 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 та пп.1 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, а також ст.1 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Грузії про взаємне скасування візових вимог, затвердженої постановою КМУ № 1048 від 12.12.2018 і п.4 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком виїзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884.
Крім того, відповідач звертає увагу на те, о паспортний документ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виданий 24.09.2012 за номером 10DD00208 терміном дії до 24.09.2022 року - закінчив термін дії, а відповідно, згідно до ч.8 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач повинна була затримана з метою ідентифікації, документації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусове видворення відповідно до цього Закону. За вказаних вище обставин просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_8 та її представника адвоката Терещенко Дмитра Володимировича, а також пояснення представника відділу №14 у м.Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (позивача) ОСОБА_9 , перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції фактичних обставин у цій справі та правильність їх юридичної оцінки та застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача по справі, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянка Республіки Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження якої є м.Батумі, Республіка Грузія, останній раз прибула на територію України у 2001 році з Грузії, та з того часу територію України не покидала. При цьому, втративши підстави для подальшого перебування на території України, ОСОБА_5 не здійснила дій на легалізацію свого перебування в Україні, із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зверталась, а будучи обізнаною про строк перебування громадянам іноземних держав на території України, з території України до завершення встановленого строку не виїхала, дій на легалізацію свого перебування в Україні не здійснила.
19.06.2024 року начальником СПВП № 6 Каменського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було складено рапорт про те, що під час відпрацювання ІНФОРМАЦІЯ_2 при перевірці документів була виявлена громадянка Грузії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 , та у якої закінчився термін перебування на території України (а.с.11). Після доставлення до відділу № 14 у м. Кам`янському ГУДМС в Дніпропетровській області 19.06.2024 року о 13 год. 34 хв. ОСОБА_1 , на останню було складено протокол про адміністративне затримання № МДН 000163, згідно у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП та для вирішення питання про поміщення особи до ПТПІ (а.с.18).
З пояснень ОСОБА_1 (а.с.8) встановлено, що вона прибула на територію України у 2001 році у приватних справах по паспорту СРСР, зразка 1974 року, виданому в м.Батумі, через пункт пропуску «Гоптівка» та з того часу територію України не покидала. Паспорт громадянки Грузії, по якому перетинала кордон втратила, у зв`язку з чим у 2012 році в Посольстві Грузії в Україні отримала новий. Після отримання свого паспорта громадянина Грузії приїхала до міста Кам`янське, Дніпропетровської області, до свого чоловіка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона перебуває у цивільному шлюбі та мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Спільних дітей не мають. До органів ДМС з метою оформлення документів, які б дозволяли їй легально перебувати на території України не зверталась, і до суду з метою оскарження постанови та рішення про примусове видворення звертатись не має наміру.
19.06.2024 року відділом №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006340, згідно до якого виявлено громадянку Республіки Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перевищила срок перебування в Україні більш ніж на 30 днів, а саме з 2001 року проживає на території України без документів на право проживання в Україні, ухиляється від виїзду (а.с.9).
Також 19.06.2024 року відділом №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено протокол про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 006331, відповідно до якого накладено на громадянку Республіки Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн. (а.с.10).
Рішенням № 1 про примусове видворення з України громадянки Республіки Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 19.06.2024 року відділом №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, вирішено примусово видворити за межі території України громадянку Республіки Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-14).
19.06.2024 року громадянці Республіки Грузії ОСОБА_6 повідомлено, що стосовно неї прийнято рішення про її примусове видворення з України та роз`яснено порядок оскарження рішення (а.с.15).
Вирішуючи спір у цій справі по суті, спираючись на положення ч.1 ч.3 ст.9, ч.16 ст.4, ч.1 ст.26,  ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд першої інстанції виходив з того, що на день подачі позову відповідач не має діючого документу на підтвердження своєї особи, що дозволило б їй самостійно залишити територію України, як і джерела доходу (фінансування) для виїзду за межи України. 
Також судом узято до уваги, що відповідачем не було вжито заходів, передбачених п.п.2 п.2 Порядком продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, відповідно до якого іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС, а відповідно до п.5 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 заява про продовження строку перебування на території України подається особисто повнолітнім дієздатним іноземцем або особою без громадянства чи законним представником повнолітньої недієздатної особи та приймаючою стороною територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем перебування іноземця або особи без громадянства не пізніше ніж за три робочих дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.
Оскільки згідно із ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, а відповідно до ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців – суд визнав встановленим, що відповідач перебуває на території України без законних підстав, його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України, відсутні законні джерела надходження коштів на покриття витрат, пов`язаних з перебуванням останньої на території України, відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні.
Враховуючи встановлені у цій справі обставини та оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у цій справі грубо порушено законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а тому заявлені відділу №14 у м.Кам`янському Головного управління Державною міграційною службою України в Дніпропетровській області позовні вимоги у даному випадку підлягають задоволенню.
Переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, суд апеляційної інстанції перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги звертає увагу перш за все на те, що на момент затримання ОСОБА_5 мала виданий 24.09.2012 паспортний документ за № НОМЕР_1 , терміном дії до 24.09.2022, тобто документ, термін дії якого закінчився. Отже, хоча особу ОСОБА_1 було ідентифіковано на підставі паспорту громадянина Грузії, строк дії якого закінчився у вересні 2022 року (а.с.6), протоколу про адміністративне затримання № МДН 000163 від 19.06.2023 (а.с.18), протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006340 від 19.06.2024 року (а.с.9), постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 006331 від 19.06.2024 року (а.с.10) та рішення відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 1 про примусове видворення від 19.06.2024 року (а.с.12-14), суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що у ОСОБА_1 , яка є громадянкою Грузії, відсутній паспортний документ, який давав би їй право на перетин державного кордону України, також як і відсутні інші документи, які б надавали можливість її виїзду з території України.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_5 як громадянка Грузії перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, не скористалася можливістю легалізувати своє перебування, так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем подавалися відповідні заяви до органів Державної міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну, або вчинялися інші дії з метою легалізації свого перебування, та відповідно, не маючи законних підстав для перебування на території України –відповідно,  орган Державної міграційної служби мав усі правові підстави для прийняття рішення про примусове її повернення до країни походження, або рішення про видворення за межі території України, як особи, яка незаконно перебуває на території України та тим самим порушує вимоги чинного законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Стосовно обраного органом Державної міграційної служби відносно відповідача заходу примусового її видворення за межі території України, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на відсутності у ОСОБА_1 з 24.09.2022 року паспортного документу, або іншого документу, який надав би їй можливість на перетин державного кордону України до країни походження, а також на відсутності у ОСОБА_1 бажання добровільно повертатися до країни походження, що підтверджується її поясненнями.
Оскільки примусове видворення передбачає: виявлення порушника; можливість поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ); документальне оформлення примусового видворення; та подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження – у даному спірному випадку затримання відповідача, не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим і належним, тому що в цьому випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання такою особою певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України, а затримання для належної оформлення документів іноземцю для перетину державного кордону, із врахуванням дотримання вимог національного закону не може становити порушення пункту 1 статті 5 Конвенції. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.07.2020 року по справі № 743/1268/16-а, 18.12.2019 року у справі №638/18780/16-а, від 07.11.2019 року у справі №367/2334/19, від 27.02.2020 року у справі №585/2811/19, від 20.10.2020 року у справі №743/1027/18.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що тримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, іноземець має право співпрацювати з органами міграційної служби з приводу його ідентифікації, документування, забезпечення процедури реадмісії в цілому, адже у нього відсутній вільний доступ до органів міграційної служби України з метою оформлення документів, які йому дадуть право на проживання в Україні в майбутньому, оскільки матеріали справи не містять інформації про те, що відповідач звертався з метою легалізувати своє перебування на території України.
Апеляційний суд, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги доходить висновку про відсутність правоих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд вважає за необхідне залишити рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року в силі, а апеляційну скаргу у цій справі без задоволення.
Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року   – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун