ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2024 року                                                                                      Справа № 918/121/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Мельник О.В.,
суддя                         Олексюк Г.Є.,
суддя                         Петухов М.Г.

секретар судового засідання Стафійчук К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2024 (суддя Войтюк В.Р., повний текст рішення складено 12.07.2024)
за позовом Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради
до 1) ОСОБА_1 
                2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп"
про витребування земельної ділянки
за участю:
прокурор - Ковальчук І.Л.,
позивач - не з"явився,
відповідач 1 - не з"явився,
відповідач 2 - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.07.2024 позов задоволено. Витребувано з володіння ОСОБА_1 та ТОВ "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради земельну ділянку площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0333. Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ "Акріс Агро Груп" на користь Рівненської обласної прокуратури по 3028 грн з кожного витрат на сплату судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, встановивши недотримання процедури передачі земельної ділянки з кадастровим номером 5622682800:00:001:0333 площею 2,8438 га у власність ОСОБА_1 , дійшов висновку про неправомірність її набуття останньою та неправомірність її передачі у користування ТОВ "Акріс Агро Груп".
Зазначив, що з огляду на недобросовісність поведінки у спірних правовідносинах відповідачів, втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння спірною ділянкою та її повернення у володіння власника будуть пропорційними легітимній меті і  не становитимуть для ОСОБА_1 надмірного тягаря.
Визначаючи початок перебігу позовної давності, суд вказав, що останній розпочався 24.03.2017 і відповідно мав закінчитися 24.03.2020. При цьому, взявши до уваги запроваджений у березні 2020 році карантин та в подальшому введення в Україні воєнного стану, продовження позовної давності та її зупинення у зв`язку із наведеними обставинами, зазначив, що строк позовної давності прокурором пропущено не було та на час розгляду справи останній не сплинув.
Окрім того, вирішуючи питання щодо підсудності вказаного спору, суд, з врахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19, дійшов висновку про його розгляд у порядку господарського судочинства.
З урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції зроблено висновок, що земельна ділянка площею 2,8438 га з кадастровим номером 5622682800:00:001:0333 незаконно вибула з комунальної власності, а тому підлягає витребуванню з володіння ОСОБА_1 та ТОВ  "Акріс Агро Груп" на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач-1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, закрити провадження у справі та повернути позовну заяву прокурору. У випадку розгляду справи по суті просить в позові відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано прийшов до висновку щодо наявності підстав для звернення прокурора за захистом інтересів держави в особі Здолбунівської міської ради, а тому у суду були підстави для повернення позовної заяви прокурору на підставі п.4 ч.4 ст.174 ГПК України.
Вказує, що справа не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки остання не відноситься до спорів щодо права власності, реєстрації права власності, визнання недійсними актів, стороною яких є фізична особа, у даному випадку - ОСОБА_1 , а тому просить суд закрити провадження у справі.
Окрім того, зазначає, що перебування в юридичному користуванні ОСОБА_2 та фактичному користуванні ФГ ім. Шевченка земельної ділянки площею 45,5 га не перешкоджала її приватизації в загальному порядку, встановленому нормами земельного законодавства. ФГ ім. Шевченка в цілому та ОСОБА_2 зокрема, дали згоду на припинення права власності.
Вважає висновки суду про необхідність звернення ОСОБА_1 із заявою про передачу  земельної ділянки у власність до органу місцевого самоврядування, а не до ГУДК в Рівненській області необґрунтованими, оскільки положення Земельного кодексу України та приписи Закону України "Про фермерське господарство" (у сучасній редакції) застосовуватись не можуть, так як передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулась у 2017 році, коли орган місцевого самоврядування не утримував на власному балансі земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Відтак, його права передачею апелянту у власність земельної ділянки не порушені.
Апелянт вказує, що висновки суду про незаконність безоплатної приватизації земельної ділянки, оскільки її приватизація мала проводитися на конкурентних засадах шляхом купівлі, не ґрунтується на нормах матеріального права та фактичних обставинах справи. Будь-яких перешкод для безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення фермерського господарства не було. Приватизація земельної ділянки відбулася з відома органу місцевого самоврядування - Копитківської сільської ради, правонаступником якої є Здолбунівська міська рада, в інтересах якої пред`явлено позов прокурором.
Окрім того, зазначає про необґрунтованість висновків місцевого суду щодо недобросовісності ОСОБА_1 використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та не врахування ним того, що витребування на користь позивача із володіння відповідача земельної ділянки, яка набута на підставі рішення органу державної влади, буде становити непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що в свою чергу становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки прокурором не доведено, що таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів.
Крім того, апелянт вважає, що на момент пред`явлення позову трьохрічний строк позовної давності закінчився. Позов заявлено за спливом строку позовної давності, наслідком чого, згідно ст.267 ЦК України, є відмова у позові.
У відповідності до ст. 263 ГПК України відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги підтримує та зазначає, що витребування з власності фізичної особи земельної ділянки, яка набута у власність на підставі рішення органу державної влади, за відсутності будь-якої неправомірної поведінки такої особи є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном. 
Щодо строку позовної давності, відповідач-2 погоджується із твердженням апелянта про його пропуск, оскільки уповноважений орган (ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) знав про прийняте ним рішення (наказ) ще у березні 2017 року, яким було передано земельну ділянку ОСОБА_1 у власність. Оскільки на момент звернення прокурора до суду минуло майже 7 років від дати набуття права власності на земельну ділянку, вважає що є підстави для відмови у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Вказує, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 щодо підсудності справ господарському суду, на яку посилається прокурор, не можуть бути застосовані до справи №918/121/24, оскільки остання відрізняється змістом правовідносин, предметом та підставами позову. А тому, справа №918/121/24 за предметною та територіальною підсудністю підлягає розгляду в Господарському суді Рівненської області.
Таким чином вважає, що оскаржуване рішення ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
09.09.2024 прокурором був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказує про безпідставність та необґрунтованість доводів, викладених у апеляційній скарзі.
Як на підставу представництва прокурором інтересів держави посилається на п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України, згідно якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.  Отже, внаслідок таких змін у чинному законодавстві інтерес у поверненні спірної земельної ділянки отримала певна територіальна громада, що в свою чергу не є перешкодою для продовження представництва прокурором інтересів держави, задоволення його позову у разі обґрунтованості та для виконання судового рішення у частині повернення земельної ділянки на користь належного суб`єкта (територіальної громади).
Прокурор зазначає, що ним, в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" на адресу Здолбунівської міської ради був направлений лист від 13.12.2023 щодо наявності підстав для вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо витребування у комунальну власність спірної земельної ділянки. 
У відповідь на вищевказаний лист, орган місцевого самоврядування повідомив, що ним заходи претензійно-позовного характеру щодо витребування земельної ділянки не вживались.
Зважаючи на викладене, прокурор вважає, що у нього наявні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі Здолбунівської міської ради.
Посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 вказує, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство. А тому, справа №918/121/24 за предметною юрисдикцією та територіальною підсудністю підлягає розгляду в Господарському суді Рівненської області, що свідчить про відсутність підстав для закриття її провадження в суду апеляційної інстанції.
Зазначає, що земельну ділянку з кадастровим номером 5622682800:00:001:0333 ОСОБА_1 надано всупереч вимогам земельного законодавства та Закону України "Про фермерське господарство", а відтак наявні підстави для її витребування на користь держави.
Посилання апелянта про невикористання нею спірної земельної ділянки в особистих цілях, а використання саме як членом фермерського господарства у 2017-2018 роках для його ведення, вважає безпідставним, оскільки метою отримання ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки було не створення та ведення фермерського господарства, а одержання її безкоштовно, за пільговою процедурою, для задоволення особистих потреб. 
З огляду на недобросовісність поведінки у спірних правовідносинах відповідачів, прокурор вважає, що втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння спірною ділянкою та її повернення у володіння власника будуть пропорційними зазначеній легітимній меті. 
Разом з тим, враховуючи набуття ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення фермерського господарства безоплатно, не створення у подальшому нею фермерського господарства, відсутність доказів обробітку земельної ділянки (витрачання власних, трудових, фінансових ресурсів тощо) та передачу її в оренду юридичним особам, витребування її з власності ОСОБА_1 не становитимуть для неї надмірного тягаря. 
Щодо строку позовної давності зазначає, що прокурору стало відомо про порушення інтересів держави лише після ознайомлення з проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам ФГ ім. Шевченка, а саме 04.07.2023. Поряд з цим, враховуючи, що перебіг позовної давності у цій справі продовжувався та зупинявся у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану, вважає, що на час розгляду справи сплив позовної давності не відбувся, відтак відсутні підстави для її застосування. Тому доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом строків позовної давності є безпідставними.
Враховуючи вищевикладене, вказує, що доводи в апеляційної скарзі зводяться лише до незгоди скаржника із судовим рішенням та необхідністю переоцінки доказів у справі.
Здолбунівська міська рада своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що згідно з ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання, призначене на 10.12.2024 з`явився прокурор, яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Відповідач-2 та Здолбунівська міська рада явку своїх повноважних представників в судове засідання 10.12.2024 не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа  (т.2 а.с.75-76).
Окрім того, від представника відповідача-1 надійшло клопотання, в якому остання зазначає, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд справи без її участі, враховуючи висновки Верховного Суду в ухвалі від 21.11.2024 у справі №918/1319/23 щодо непідсудності розгляду справи в порядку господарського судочинства.
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст. 273 ГПК України про строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників справи про розгляд справи та той факт, що їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні за відсутності ТОВ "Акріс Агро Груп" та Здолбунівської міської ради.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзиви на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 17.03.1998 ОСОБА_2 створено ФГ ім. Шевченка, яке зареєстровано як юридичну особу та внесено відомості до Єдиного державного реєстру за №15961200000000439.
Згідно Державного акту на право постійного користування землею, серії РВ №00031, виданого 29.04.1998 на підставі рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівською району Рівненської області від 22.04.1998 за №159, зі змінами в землекористуванні, внесеними рішенням Здолбунівської районної ради від 20.09.2000 №166 (ділянка 2-3 площею 2,28 га), ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 45,5 га в межах згідно з планом, що розташована на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району (на даний час - Здолбунівська міська територіальна громада). 
Рішенням засновника ФГ ім. Шевченка ОСОБА_2 №15 від 12.02.2015 введено до складу членів господарства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та  внесено зміни в установчі документи фермерського господарства шляхом викладення їх в новій редакції та проведено державну реєстрацію відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців"
Відповідно до п.1.5 статуту ФГ ім. Шевченка (в новій редакції), членами господарства є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,, ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 ,   ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Відповідно до заяви від 26.02.2015, посвідченої приватним нотаріусом Чайковською А.О. та зареєстрованої у реєстрі за №82, ОСОБА_2 , як землекористувач, висловив свою згоду на вилучення земельної ділянки площею 47,78 га, що знаходиться на території Копитківської сільської ради і перебуває у його постійному користуванні відповідно до Державного акту на право постійного користування землею РВ №00031 (з додатком), та не заперечив щодо її відведення членам ФГ ім. Шевченка. 
У подальшому, до Головного управління Державного земельного агентства у Рівненській області від 16 членів ФГ ім.Шевченка (в т.ч. і від ОСОБА_1 ), які не є засновниками ФГ ім. Шевченка та не передавали земельні ділянки до цього господарства, як його учасники, та фактично стали його членами лише 12.02.2015, надійшла заява про передачу їм безоплатно у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають у постійному користуванні, згідно Державного акту серії РВ №00031 та додатку до нього, як передбачено ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство". 
16.03.2015 Головним управлінням Державного земельного агентства у Рівненській області прийнято наказ №17-254/16-15-СГ, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району. 
Протоколом загальних зборів членів ФГ ім. Шевченка від 01.08.2016 в присутності голови ОСОБА_2 та 16 членів господарства вирішено провести поділ земель сільськогосподарських угідь (рілля) ФГ ім. Шевченка площею 45,5011 га на 16 земельних часток (паїв), порівну по 2,8438 га.
Протоколом загальних зборів членів ФГ "ім. Шевченка" від 28.08.2016 в присутності голови ОСОБА_2 та 16 членів господарства погоджено проект організації земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району на земельні частки (паї), загальною площею 45,5011 га та встановлено фактичний розподіл земельних часток (паїв), в т.ч. земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 2,8438 га -   ОСОБА_1 .
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №17-894/16-17-СГ від 23.03.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену ФГ ім. Шевченка за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га гр. ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії РВ №00031 та передано у власність гр. ОСОБА_1 спірну земельну ділянку площею 2,8438 га (кадастровий номер 5622682800:00:001:0333) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену ФГ ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 03.04.2017 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622682800:00:001:0333 площею 2,8438га для ведення фермерського господарства (номер відомостей про речове право:19826463).
ОСОБА_1 передала спірну земельну ділянку в оренду ТОВ "Акріс Агро", згідно договору оренди землі від 20.07.2018 (право оренди припинено 14.12.2020) та ТОВ "Акріс Агро Груп", згідно договору оренди землі від 22.10.2020 (строком дії договору на 7 років).
Враховуючи вищевикладене, прокурор, вважаючи що при отриманні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність було порушено норми законодавства, звернувся з позовом до Господарського суду Рівненської області.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне. 
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно ст. 5, 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. 
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Відповідно до ч.1,2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. 
Статтею 20 ГПК України передбачено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими зазначено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці ; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
При розгляді спорів щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами, останні в першу чергу враховують зміст правовідносин, а вже потім суб`єктний склад (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання. 
Разом з тим, за змістом ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
В той же час, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18).
Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства. Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.(схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №915/390/22.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом позову у справі №918/121/24 є вимоги Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради до ОСОБА_1 (власника) та ТОВ "Акріс Агро Груп" (орендаря) про витребування у комунальну власність  земельної ділянки площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0333, в порядку ст.387,388 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Колегія суддів зазначає, що склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.
Відповідно до п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Дане узгоджується з викладеним висновком у п.8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №918/119/21 (предмет позову керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації - розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення в її орендаря) щодо необхідності чіткого розмежування позовів власника про витребування майна з володіння іншої особи і про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме про те, що власник, який передав земельну ділянку в оренду, не втрачає володіння нею, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не з`являються відомості про державну реєстрацію права власності на цю ділянку за іншим суб`єктом. Державна реєстрація права оренди нерухомості, а тим більше надання її власником у користування (найм) без такої реєстрації чи самовільне зайняття відповідного майна не змінює його володільця. Ним залишається той, за ким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Державна реєстрація права оренди такого об`єкта, надання його в користування без вчинення відповідної реєстраційної дії чи зайняття без дозволу власника зумовлюють появу опосередкованого володіння та відповідного тимчасового володільця (орендаря, наймача, користувача), що не виводить власника з безпосереднього володіння цим майном.
Разом  тим, висновки щодо застосування положень ст.19 ЦПК України та ст.4, 20, 45 ГПК України викладені у п.4.4-4.11 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №915/390/22, згідно яких "критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Водночас за змістом ч.1 ст.19 ЦПК України,  суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші за правилами цивільного судочинства.
Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.
Таким чином, суд касаційної інстанції у справі №915/390/22 дійшов висновку, що оскільки власником земельної ділянки, про витребування якої прокурором заявлено позов, є фізична особа, а земельну ділянку йому надано у власність для ведення особистого селянського господарства, відтак у разі задоволення позову прокурора та витребування у юридичної особи на користь держави в особі селищної ради земельної ділянки, фізична особа позбудеться на підставі судового рішення права власності на земельну ділянку.
Тому, саме із цих підстав справа №915/390/22 не належить до юрисдикції господарських судів, відповідно до п.6 ч.1 ст.20 ГПК України та має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.
Колегія суддів також бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №633/408/18, яка також розглянута в порядку цивільного судочинства (за позовом Харківської місцевої прокуратури №2 до ГУ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадаструу Харківській області, фізичної особи - ОСОБА_16 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку) щодо того, що член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у межах розміру земельної частки (паю) за умови припинення права користування нею фермерським господарством. Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства. 
Прокурор, обґрунтовуючи віднесення розгляду цієї справи до юрисдикції господарських судів, посилається на правові висновки Великої Палата Верховного Суду у справі №922/1830/19, якими остання відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі 619/1680/17-ц, від 03.04.2019 у справі № 621/2501/18, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 12.05.2020 у справі № 357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство. 
Так, у справі у справі №922/1830/19 прокурор звернувся з позовом до ГУ Держгеокадастру у Харківській області, Фізичної особи, ФГ "Скосогорівка", зокрема про:
- визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагенства у Харківській області від 16.09.2014 № 2215-СГ "Про надання в оренду земельних ділянок" фізичній особі;
- визнання недійсним договору оренди землі від 29.12.2014, укладеного між ГУ Держземагенства у Харківській області та фізичною особою щодо оренди земельної ділянки площею 65,7339 га, в тому числі: земельна ділянка площею 9,1973 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0375, земельна ділянка площею 16,5371 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0376, земельна ділянка площею 39,9995 га кадастровий номер 6320888100:02:001:0096;
- визнання недійсним договору суборенди землі від 05.02.2016, укладеного між фізичною особою та ФГ "Скосогорівка" щодо суборенди земельних ділянок площею 65,7339 га, у тому числі: земельна ділянка площею 9,1973 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0375, земельна ділянка площею 16,5371 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0376, земельна ділянка площею 39,9995 га кадастровий номер 6320888100:02:001:0096;
- скасування рішення про державну реєстрацію від 31.12.2014 № 18503870, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право оренди від 31 грудня 2014 року № 8328736 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0375) за фізичною особою; рішення про державну реєстрацію від 31.12.2014 №18504611, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право оренди № 8329049 від 31.12.2014 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0376) за фізичною особою; рішення про державну реєстрацію від 31.12.2014 № 18502807, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право оренди № 8328159 від 31.12.2014 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320888100:02:001:0096) за фізичною особою;
- скасування рішення про державну реєстрацію від 09.02.2016 № 28151672, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди №13178167 від 05.12.2016 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0375) за ФГ "Скосогорівка"; рішення про державну реєстрацію від 09.02.2016 № 28150465, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди № 13177487 від 05.02.2016 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0376) за ФГ "Скосогорівка"; рішення про державну реєстрацію від 09.02.2016 № 28151864, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди № 13178714 від 05.02.2016 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320888100:02:001:0096) за ФГ "Скосогорівка";
- зобов`язання фізичній особі повернути державі земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 65,7339 га, у тому числі: земельну ділянку площею 9,1973 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0375, земельну ділянку площею 16,5371 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0376, земельну ділянку площею 39,9995 га, кадастровий номер 6320888100:02:001:0096.
Прокурор у справі №922/1830/19 зазначив, що для здійснення підприємницької діяльності та ведення фермерського господарства в користування фізичній особі на підставі розпоряджень голови Богодухівської РДА вже виділялись земельні ділянки за рахунок земель державної власності, що підтверджується договорами оренди від 11.10.2012, укладеними нею та заступником голови Богодухівської РДА, відповідно до яких фізичній особі надані в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення строком на 25 років. Тому фізична особа фактично отримала землю не для створення нового фермерського господарства, а для існування наявної юридичної особи, тобто іншої підприємницької діяльності, а земельні ділянки отримала на позаконкурсній основі в абсолютно необґрунтованих розмірах у порушення норм ст. 7,12 Закону України "Про фермерське господарство", ст.116,118, 121,123,134 ЗК України.
Відтак, предметом позову у справі № 922/1830/19 є оскарження рішення про надання в оренду (в користування) земельних ділянок фізичній особі для ведення фермерського господарства, договору оренди та суборенди земельної ділянки. Підставою позову є те, що вказаній фізичній особі вже надавались земельні ділянки в користування для ведення фермерського господарства, а тому повторне їх надання по такій же процедурі не відповідає вимогам закону, так як повинно здійснюватись у загальному порядку - на конкурентних засадах.
В той же час, як вбачається із встановлених судом апеляційної інстанції обставин у даній справі №918/121/24, власником спірної земельної ділянки, про витребування якої прокурором заявлено позов, є фізична особа - ОСОБА_1 , яка будучи лише членом ФГ ім. Шевченка, не передавала земельну ділянку до цього господарства, однак безоплатно отримала у власність спірну земельну ділянку, яка вже перебувала у постійному користуванні ФГ ім. Шевченка.
При цьому надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки саме для ведення фермерського господарства відбувалося на загальних підставах (ст.118 ЗК України), проте із земель, що вже перебували у користуванні ФГ ім. Шевченка.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 фермерську діяльність на спірній земельній ділянці не здійснює, а передала її в оренду для сільськогосподарських потреб ТОВ "Акріс Агро Груп", що підтверджується укладеним договором оренди землі від 22.10.2020 зі строком дії останнього на 7 років.
З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд зазначає про подібність правовідносин у даній справі зі справою №633/408/18, а не зі справою №922/1830/19 (на яку посилається прокурор), оскільки справи №918/121/24 та №922/1830/19 відрізняються змістом правовідносин, предметами та підставами позову, фактично-доказовою базою, з огляду на що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду у справі №922/1830/19 не можуть бути релевантними до правовідносин, у справі, що переглядається. 
Крім того апеляційний суд вказує, що в обґрунтування поданого в цій справі позову, прокурор також посилався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №633/408/18 та від 30.08.2023 у справі №633/409/18 (справи розглянуті саме в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції), предметом розгляду яких було витребування саме приватизованих членами фермерського господарства земельних ділянок,  підставою позову - порушення ст.13 Закону України "Про фермерське господарство".
Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Враховуючи, що на час звернення з цим віндикаційним позовом про витребування земельної ділянки з незаконного володіння належним відповідачем є фізична особа - ОСОБА_1 , за якою 03.04.2017 зареєстровано право приватної власності на спірну земельну ділянку, а не її орендар (ТОВ "Акріс Агро Груп"), відтак колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №918/121/24, у зв`язку з неналежністю розгляду даного спору в порядку господарського судочинства та необхідності його розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 та від 28.04.2023 у справі №915/390/22 відповідно.
Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд в ухвалі від 21.11.2024 у справі №918/1319/23 за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради до ТОВ "Акріс Агро Груп" та ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки (абсолютно подібній справі, яка відрізняється лише одним із відповідачів та земельною ділянкою, котра витребовується із власності фізичної особи) погодився із висновками колегії суддів Північно-західного апеляційного господарського суду про віднесення аналогічного спору до цивільної юрисдикції.
Згідно з ч.2 ст.231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює прокурору, що з цим позовом слід звернутися в суд загальної юрисдикції, з врахуванням правил підсудності, визначених ЦПК України.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2024  - скасуванню, а провадження у справі №918/121/24 закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.
Керуючись ст.231, 269, 270, 273, 275, 278, 281-284 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд
                               
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2024 у справі №918/121/24 - задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2024 у справі №918/121/24 - скасувати.
3. Провадження у справі №918/121/24 закрити.
4. Роз`яснити прокурору, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства та про його право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Північно-західного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "11" грудня 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.