ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року	Львів	Справа № 140/2714/24 пров. № А/857/18362/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 140/2714/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,, -
суддя у І інстанції Костюкевич С.Ф.,
час ухвалення рішення 10 червня 2024 року,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення не зазначена, -

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення № 032950009877 від 15.02.2024 про відмову призначенні пенсії; зобов`язання призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення до пенсійного органу 15.02.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 01.04.1993 №005941, яке є дійсним, питання щодо його анулювання ні державними, ні іншими органами чи особами не ставилося. З метою реалізації права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку позивач в лютому 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, подавши при цьому всі необхідні документи. Рішенням № 032950009877 від 15.02.2024 ГУ ПФУ в Харківській області відмовлено в призначенні пенсії з посиланням, що заявником не підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, що становить не менше 3 років.
Позивач вважає, що оскільки його визнано особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, з видачею відповідного посвідчення, то це є підставою для надання йому пільг та компенсацій, встановлених Законом №796-XII, в тому числі і права на пенсію зі зниженням пенсійного віку. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 140/2714/24 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з допуском до справи сторонніх осіб, повідомленням про результати розгляду справи ще до видалення суду до нарадчої кімнати, порушенням таємниці нарадчої кімнати, невідповідністю висновків, викладених в описовій частині з резолютивною частиною (в описовій частині – позов підлягає до задоволення, в резолютивній – в позові відмовити). 
Вказує, що 05.06.2024, тобто ще до ухвалення рішення суду, його адвокату зателефонував невідомий чоловік, який представився особою з міністерства та повідомив, що у задоволенні позову буде відмовлено.
Також зазначає, що при розгляді справ аналогічної категорії у Волинському окружному адміністративному суді уже склалася певна практика позитивних результатів.
З урахуванням наведеного просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 140/2714/24 скасувати повністю та ухвали нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Відповідно до ч.4 ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 01.04.1993 Волинською обласною державною адміністрацією, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, 3 категорії.
08.02.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
15.02.2024 ГУ ПФУ в Харківській області прийняло рішення №032950009877 «Про відмову в призначенні пенсії», яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку зазначено непідтвердження проживання, роботи не менше 3 років в зоні гарантованого добровільного відселення.
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки за паспортом громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 14.08.1998 Камінь-Каширським РВ МВС України у Волинській області, підтверджується факт проживання (праці) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення лише 1 рік 4 місяці 24 дні (з 08.07.1991 по 01.01.1993), а докази про місце реєстрації (проживання) позивача у період з 26.04.1986 по 07.071991 відсутні, наданими позивачем доказами не підтверджено його постійне проживання (праця, навчання, служба) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного часу для зниження пенсійного віку, тому відсутні підстави для висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 032950009877 від 15.02.2024 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
З наведених положень Закону вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз. 5 п.2 ч.1 ст.55  Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986  року.
Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26  квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.
Положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.
Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с.Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.
Судом першої інстанцій встановлено, що згідно з відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 14.08.1998 Камінь-Каширським РВ МВС України у Волинській області, ОСОБА_1 зареєстрований на території, що віднесена до зони гарантованого добровільного відселення, лише з 08.07.1991, що станом на 01.01.1993 становить менше 3 років, а довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування, позивач ні при зверненні із заявою про призначення пенсії, ні при зверненні із позовною заявою не долучив.
Відповідно до записів трудової книжки, а також архівної довідки Львівського національного аграрного університету від 22.06.2018 №01-32-19-837 позивач навчався у Львівському сільськогосподарському інституті з 01.12.1985 по 01.07.1991 на денній формі навчання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт навчання ОСОБА_1 у Львівському сільськогосподарському інституті на денній формі навчання виключає можливість його постійного проживання с.Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області в цей час, а період з 08 липня 1991 року по 01 січня 1993 року складає 1 рік 4 місяці 24 дні, тобто менше 3 років. Не спростовують таких висновків і зазначені в архівний довідці Львівського національного аграрного університету від 22.06.2018 №01-32-19-837 відомості про те, що позивач був направлений для проходження виробничої практики на підприємство агропромислового комплексу Любешівське РТП Волинської області, оскільки тривалість такої практики становить менше 1 місяця (з 15.10.1990 до 03.11.1990).
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно з яким виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не представив доказів постійного проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, тому відсутні підстави вважати протиправним рішення ГУ ПФУ в Харківській області №032950009877 від 15.02.2024 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Правову позицію аналогічного змісту викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.
Таким чином, приймаючи рішення №032950009877 від 15.02.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ ГУ ПФУ в Харківській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 140/2714/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк