Справа № 461/193/24                                Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2397/24                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Ковальчука Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у січні2024 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Е09.00303.008855749, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 112150 грн. зі сплатою 55% річних за користування кредитними коштами. 
Стверджує, що банк повністю виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, а відповідач не повернув отриманий кредит та не сплатив нараховані платежі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 30 листопада 2023 року становить 167890,76 грн. що складається із: заборгованості за простроченим боргом в розмірі 99 887,24 грн. та заборгованості за простроченими процентами в розмірі 68003,52 грн. Зазначає, щоостання сплата коштів за кредитним якщо договором здійснена відповідачем 24 травня 2020 року, а у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у випадку прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Вважає, що 04 жовтня 2023 року відповідачу направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій вимагало терміново протягом 30 календарних днів з дня направлення вищезазначеної вимоги виконати зобов`язання за умовами кредитного договору, а саме достроково повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, однак таку вимогу відповідач в добровільному порядку не виконав.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 167890,76 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2024 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 167890,76 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2684 грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням територіальної підсудності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, спір підлягає розгляду в Приморському районному суді міста Одеси. Зазначає, що ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором сплатив 48274,00 грн., на підтвердження чого надав відповідні квитанції, що не враховано судом першої інстанції. Вказує, що порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором виникло внаслідок дії обставин непереборної сили - форс-мажору, а саме, військової агресії російської федерації проти України, у зв`язку з чим він втратив платоспроможність. Вважає, що наявні підстави для перерахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки умови договору щодо встановлення щомісячної плати за комісією за обслуговування кредиту є нікчемними, тому сплачені кошти повинні зараховуватися на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитним коштами, а не на оплату послуг банку, які за законом повинні надаватися безоплатно. Звертає увагу, що обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, позивач покликається на Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Ідея Банк», однак такі, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою частиною кредитного договору, враховуючи що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови і правила розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними на момент підписання кредитного договору. Наголошує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, зокрема, первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували реальний розмір заборгованості за кредитним договором. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Представник  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її участі в іншому судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 17 грудня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 09 грудня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 17 грудня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений кредитним договором строк відповідач не повернув кредитні кошти та не сплатив в повному обсязі проценти за користування ними, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 167890.75 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 26 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Е09.00303.0000888555749, за умовами якої банк надає позичальнику кредит для власних потреб в розмірі 112150.00 грн. строком до 60 місяців шляхом переказу коштів в розмірі 100133.93 грн. на рахунок позичальника НОМЕР_1 , та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 12016.07 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя шляхом переказу коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
Відповідно до п. 1.6 договору кредиту та страхування №Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року строк дії договору та дата повернення кредиту - до 26 жовтня 2026 року.
Пунктом 1.3 договору кредиту та страхування №Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року передбачена змінювана процентна ставка, що становить 55 % річних.
Змінювана процентна ставка згідно з п. 1.3 договору визначається як змінна частина ставки в розмірі 9.5% збільшена на мару банку в розмірі 45.5% (п. 1.11 договору кредиту та страхування №Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року). 
Графіком щомісячних платежів, який є додатком № 1 до договору кредиту та страхування №Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року та підписаний позичальником, передбачено внесення позичальником щомісячного платежу на погашення кредитної заборгованості в розмірі 5510 грн., частини якого зараховуються банком на погашення заборгованості за тілом кредиту та погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. 
Крім того, вищезазначеним графіком щомісячних платежів передбачено, що загальна вартість кредиту становить 353006.66 грн., що складається з суми кредиту в розмірі 112150 грн. та плати за користування кредитом у вигляді відсотків в розмірі 228740.59 грн.
Меморіальним ордером № 9489692 від 26 жовтня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 112150.00 грн. на підставі договору кредиту та страхування № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року.
Отже, банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі та на умовах, передбачених договором.
Випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2021 року по 29 листопада 2023 року підтверджується, що позичальник сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , а саме: 23 грудня 2021 року - 10055.00 грн., 24 січня 2021 року - 5485 грн., 02 травня 2022 року - 2600 грн., 23 травня 2022 року - 2600 грн., 24 червня 2022 року - 5600 грн., 25 липня 2022 року - 5100 грн., 25 серпня 2022 року - 5200 грн., 26 вересня 2022 року - 5080 грн., 25 жовтня 2022 року - 5000 грн., 24 листопада 2022 року - 5024 грн., 24 травня 2023 року - 4700 грн.
Крім того, на підтвердження погашення заборгованості ОСОБА_1 надав платіжні інструкції, які підтверджують сплату ним коштів на погашення кредитної заборгованості, що відображена у вищезазначеній виписці по рахунку.
Таким чином, ОСОБА_1 сплатив 56444 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року, укладеним між ним та АТ «Ідея Банк».
З виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2021 року по 30 листопада 2023 року вбачається, що кошти, сплачені позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року зараховувалися банком на погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та на погашення заборгованості за тілом кредиту.
Разом з тим, позичальник періодично вносив платежі на погашення заборгованості, такі платежі не носили постійного стабільного характеру, а розмір платежів був нижчим за передбачений графіком щомісячних платежів за кредитним договором №Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року розмір щомісячного платежу.
04 жовтня 2023 року у зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредиту та страхування № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року, банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань №12.4.2/Е09.00303.0000888555749, в якій вимагав терміново, протягом тридцяти календарних днів з дня надіслання кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, та інші платежі за кредитним договором на день повного погашення заборгованості, а також суму пені нараховану з врахуванням вищезазначеного, а у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня надіслання цієї вимоги банк має право здійснити стягнення заборгованості у примусовому порядку на власний вибір. 
У вимозі про усунення порушень кредитних зобов`язань №12.4.2/Е09.00303.0000888555749 від 04 жовтня 2023 року зазначено, що станом на 04 жовтня 2023 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 167890.76 грн., яка складається із: заборгованості за строковим основним боргом в розмірі 99887.24 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 41056.63 грн., та заборгованості за строковими процентами в розмірі 26946.89 грн.
З долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1  за кредитними договором № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 рокувбачається, що станом на 30 листопада 2023 року така становить 167890.76 грн., що складається із заборгованості за простроченим боргом в розмірі 99887.24 грн., та заборгованості за простроченими процентами в розмірі 68003.52 грн. 
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами та відсутності у нього заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року в розмірі 167890,76 грн. 
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності є безпідставними з огляду на таке.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні випадки підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями статті 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Пунктом 17 договору кредиту та страхування № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року передбачено, що сторони підтверджують, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11, і у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання договору.
Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Оскільки в умовах кредитного договору № Е09.00303.0000888555749 від 26 жовтня 2021 року сторони погодили, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11, що належить до територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова, в даній справі допускається альтернативна підсудність за місцем виконання договору або за місцем проживання чи перебування відповідача на вибір позивача, відтак, звернувшись з позовом до Галицького районного суду м. Львова, Акціонерне товариство «Ідея Банк» скористалося своїм процесуальним правом на звернення до суду за вибором позивача, тому правила підсудності, які встановлені ст.ст. 27-28 ЦПК України, не порушені при розгляді даної справи.
Покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 частково сплатив наявну у нього кредитну заборгованість, не заслуговують на увагу, оскільки сплачені ним кошти враховані банком при розрахунку заборгованості.
Доводи апелянта щодо проведення перерахунку заборгованості у зв`язку тим, що частина сплачених ним коштів на погашення кредитної заборгованості безпідставно зараховувалися як погашення заборгованості за щомісячною платою за комісією за обслуговування кредиту, є безпідставними, оскільки матеріалами справи, а саме, випискою по рахунку позичальника підтверджується, що сплачені відповідачем кошти зараховувалися банком лише на погашення заборгованості за тілом кредиту та на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, відтак, беручи до уваги те, що банком не зараховувалися кошти на оплату комісії за обслуговування кредиту, а крім того, графіком щомісячних платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору, не передбачено здійснення платежів на оплату комісії за обслуговування кредиту, що свідчить про відсутність підстав для іншого порядку зарахування сплачених відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості, ніж той, який здійснено банком. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 17.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк