ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9479/24 Справа № 212/6705/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 серпня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»,(надалі – ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного виконанням трудових обов`язків.
Позовна заява мотивована тим, що позивач працював на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка» у період з 26.06.2003 по 30.06.2022 на шахті Ювілейна ПрАТ «Суха Балка» на посадах: підземного гірничого робітника, прохідником, кріпильником з повним робочим днем в підземних умовах з правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1. 
30.06.2022 позивач звільнився з підприємства відповідача ПрАТ «Суха Балка» за власним бажання у зв`язку із виходом на пенсію. 
01.02.2024 Українським НДЦПМ йому було встановлено три професійні захворювання: Радикулопатія, вібраційна хвороба, ХОЗЛ. 
Згідно висновку МСЕК 20.06.2024 було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, безстроково. 
Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком яких є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 420 000,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб, який просив стягнути з відповідача на його користь.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, в розмірі 250 000,00 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 2500,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Судом першої інстанції не було оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи.
Зокрема, судом не оцінено в повній мірі докази: про стан здоров`я позивача; шкоду, яка була заподіяна відповідачем здоров`ю позивача; обов`язку відповідача забезпечити безпечні умови праці. Умови праці у відповідача були набагато гірші ніж на інших підприємствах, відповідачем порушено низку законодавчих актів, що зобов`язують відповідача забезпечити на своєму підприємстві безпечні умови праці, зокрема Конституція України.
В обгрунтування та підтвердження свого позову позивачем надавались до позову виписні епікризи із медичної карти, де зазначено стан здоров`я, періоди лікування, діагноз, рекомендації для покращення чи підтримання стану здоров`я, трудова книжка, у якій зазначено період праці на підприємстві відповідача, професії за якими працював позивач, підстави звільнення із підприємства, паспортні дані, Акт розслідування профзахворювання, висновки медико-соціальної експертної комісії, що підтверджують стан здоров`я позивача, інвалідність, відсоток втрати працездатності.
Порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до несправедливого визначення суми компенсації за спричинену моральну шкоду.
Позивача постійно турбує біль у хребті, переважно у попереково – крижовому відділі хребта з іррадіацією у ліву частину тіла, біль в ліктьових і плечових суглобах, а при фізичному навантаженні німіють пальці кистей. Також, у позивача трапляються напади утрудненого дихання за типом задухи, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно, незалежно від часу на доби. Від кашлю він відчуває постійні болі у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, швидку втому, головний біль, а інколи і запаморочення. Від цих болів позивач постійно відчуває себе слабким, немічним, безпорадним.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність позивачем заявлених позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач був обізнаний з умовами праці на підприємстві відповідача, наявністю небезпечних і шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Ймовірною причиною професійного захворювання позивача є незастосування останнім у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Надана позивачем довідка МСЕК не містить відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань. Окрім того, останній працював в несприятливих та шкідливих умовах на інших підприємствах. Профзахворювання не призвело до тяжких наслідків для позивача, тому заявлену суму відшкодування вважає завищеною.
Оскільки ПрАТ «Суха Балка» не вчиняло будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду позивачу.
Судом першої інстанції надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача, щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди, та як наслідок винесення незаконного рішення.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «Суха Балка – Заклецького В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, просив її задовольнити, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ПрАТ «Суха Балка» - залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача ПАТ «Суха Балка» на різних посадах, а саме: з 26.06.2003 по 30.06.2022 з повним робочим днем у підземних умовах. 
30.06.2022 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком, згідно, ст. 38 КЗпП України. (а.с. 13-17)
Згідно з копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.03.2024 (форма П-4), ОСОБА_1 був встановлений діагноз: 1. Радикулопатія попереково-крижова; 2. Вібраційна хвороба; 3. ХОЗЛ (п. 14 Акту).
Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.03.2024 (форма П-4) визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Ювілейна» підземним кріпильником з 05.10.2005 по 30.06.2022 ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з кріплення підземних гірничих виробок та вилучення кріплення, з монтажу, демонтажу механічної частини гірничошахтного устаткування та механізмів. Умови праці характеризувалися фізичними перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Крім того, підставою для встановлення професійних захворювань послужив профмаршрут: 15.07.1993-31.03.1998 нагрівальник металу цеху блюмінг №2 КМК «Криворіжсталь»; 26.06.2003-11.02.2004, 27.04.2005-05.10.2005 – гірник ш. Ювілейна ПрАТ «Суха Балка».
У п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.03.2024 (форма П-4) зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - важкість праці; вібрація локальна; пил переважно фіброгенної дії (а.с. 6-10)
Довідкою МСЕК серії 12 ААА №144500 від 20.06.2024 ОСОБА_1 , первинно, визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65 % (30 % по радикулопатія; 20% вібраційна хвороба; 15 % ХОЗЛ), а також визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 06.05.2024 та безстроково. (а.с. 11)
Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 01.02.2024 №168 у ОСОБА_1 встановлено: Радикулопатію попереково-крижову; вібраційну хворобу; хронічне обструктивне захворювання легень. Захворювання професійні. (а.с. 25-26)
Також, в матеріалах справи містяться копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого, що свідчить про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікування внаслідок отриманих професійних захворювань. (а.с. 19-20,21,22,23,24)
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями у 2024 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з п. 18 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 березня 2024 року, причиною професійних захворювань позивача є: важкість праці, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35 кг при допустимій до 30 кг; робоча поза – незручна 30 % тривалості зміни при допустимій до 25%, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248; вібрація локальна; вібрація локальна, еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 1,1 – 4,5 дБ перевищував допустимий рівень, згідно ДСН 3.3.6.039 – 99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 77,1 – 80,5 дБ при ГДР – 76 дБ; пил переважно фіброгенної дії, концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично – допустиму в 1,8 рази, згідно, «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 № 1596 і складала 3,67 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3. (а.с.9).
Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений матеріалами справи. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  
Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 250 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи безстроково. 
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.
Зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.
В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 65% та його визнано людиною з інвалідністю третьої групи, безстроково, що свідчить про тяжкість та незворотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану.
Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки його постійно турбує біль та він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його  життєвих стосунках, внаслідок отриманих  професійних захворювань, працю  в шкідливих умовах праці на ПрАТ «Суха Балка» протягом 17 років 09 місяців, яким  не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65%, з визнанням позивача людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, що безумовно тягне за собою  невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача та відсутність можливості поліпшення його стану, зважаючи на встановлення інвалідності безстроково,вважає справедливим в його ситуації визначити розмір моральної шкоди у 360 000, 00 грн.
На підставі викладеного вище, колегія суддів, змінює рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшити її з 250 000, 00 грн. до 360 000, 00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та залишає без задоволення апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «Суха Балка».
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави та збільшує цей розмірі з 2 500,00 грн. до 3 600,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача ПрАТ «Суха Балка» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 5 400,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (3 600,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.
Рішення  Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 250 000,00 гривень до 360 000 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов?язкових платежів.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 2 500,00 гривень до 3 600 (трьох тисяч шістсот) гривень 00 (нуль) копійок.
                 В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 5 400 (п`ять тисяч чотириста) гривень 00 (нуль) копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повне судове рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: