Справа № 441/2105/23                                Головуючий у 1 інстанції: Яворської Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/1701/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування. 
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 05 жовтня 2022 року відбулась дорожньо-транспортна подія в результаті якої вона, як пасажир транспортного засобу марки «БАЗ» АО 7919, н.з. НОМЕР_1 , отримала тілесні ушкодження.
Цивільно-правова відповідальність автомобіля, яким керував ОСОБА_2 була застрахована АТ «СГ «ТАС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АТ 2520746, який зобов`язаний був виплатити їй страхове відшкодування у зв`язку з втратою працездатності та тривалим лікуванням. Вона звернулась до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, страхове відшкодування їй не виплачене. 
Просила стягнути на свою користь страхове відшкодування у розмірі 59 779 грн. 77 коп., основного боргу та пеню 2211 грн. 82 коп., що складається з 47 902 грн. 05 коп. відшкодування пов`язаного з лікуванням, 9031 грн. 07 коп. відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілою, 2846 грн. 65 коп. відшкодування моральної шкоди за розрахунком 5% від суми 56933 грн. 12 коп.
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01 травня 2024 року позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь  ОСОБА_1  страхове відшкодування за шкоду пов`язану із лікуванням 47902 грн. 05 коп. (сорок сім тисяч дев`ятсот дві грн. 05 коп.), страхове відшкодування за шкоду із тимчасовою втратою працездатності – 9031 грн. 07 коп.( дев`ять тисяч тридцять одну грн. 07 коп.), страхову виплату моральної шкоди 2846 грн. 65 коп. (дві тисячі вісімсот сорок шість грн. 65 коп.) , та 123 грн. (сто двадцять три грн.) 3% річних, а разом 59 902.77 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дві грн. 77 коп.).
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 2111 грн. судового збору на користь держави.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Страхова група «ТАС».
В апеляційній скарзі покликається на те, що ПАТ «Страхова група «ТАС» не була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання.
Вказує, що позивачка при зверненні із заявою про виплату страхового відшкодування долучила фіскальні чеки на підтвердження придбання документів, в той же час виписок з історії хвороб, в яких було б зазначено, що вказані лікарські засоби були призначені лікарем останньою не долучено.
Крім цього зазначає, що ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 10 лютого 2023 року водія страхувальника – ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.
Стверджує, що страхувальником та водієм забезпеченого транспортного засобу було відшкодовано позивачці грошові кошти в загальному розмірі 100 000 грн., в той час як оцінений позивачкою розмір шкоди, заподіяної її здоров`ю становить 59 779, 77 грн.
Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 травня 2024 року скасувати.
09 липня 2024 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшов відзив від позивачки ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Звертає увагу, що матеріалах апеляційної скарги не містяться докази про наявність підстав для звільнення відповідача від обов?язку виконати умови договору страхування, а відсутність в неї претензій до винуватця ДТП не звільняє відповідача від обов?язку виплатити страхове відшкодування, оскільки примирення учасників кримінального провадження не означає, що потерпіла одержала повне відшкодування завданої їй шкоди.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 29 жовтня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 05 жовтня 2022 року за наслідками дорожньо-транспортної події було порушено кримінальну справу по факту вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України. Потерпілою у даній ДТП є ОСОБА_1 , згідно з інформаційної бази даних МТСБУ, транспортний засіб марки «БАЗ» АО 7914 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за Договором ОСЦПВ № АТ 25200746 та цивільно-правова відповідальність гр. ОСОБА_2 застрахована у АТ «СГ «ТАС» (а.с.15).
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження і понесла витрати на лікування в сумі 47902,05 грн. та зазнала шкоду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, переживши при цьому моральні страждання. Натомість АТ «СГ «ТАС» у порушення вимог страхового законодавства страхових виплати не здійснили, а тому суд також вважав обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з АСК «Омега» страхового відшкодування. 
З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч.3 ст. 16 вказаного Закону, договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім`я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.
Відповідно до ст.17 вказаного Закону , правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо. Правила страхування повинні містити: предмет договору страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; страхові ризики; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; порядок укладення договору страхування; права та обов`язки сторін; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів; страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя; страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя; особливі умови.
Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.
Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування закріплені у ст. 26 Закону України "Про страхування", зокрема такими вважаються навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку, тощо.
Згідно із ч.2 ст. 26 Закону України "Про страхування" умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.
Так, із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що транспортний засіб марки «БАЗ» АО 7914 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП, в якому ОСОБА_1 є потерпілою, був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за Договором ОСЦПВ № АТ 25200746 та цивільно-правова відповідальність гр. ОСОБА_2 застрахована у АТ «СГ «ТАС» (а.с.15).
ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. – 8).
Після розгляду вказаної заяви відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування (а.с. – 48-50).
Суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції про те, що підстав для невиплати страхового відшкодування не встановлено, у зв`язку з чим вважав, що відповідач мав сплатити на користь позивача витрати на лікування.
Згідно ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий – фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (далі - Закон № 1961-IV).
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону № 1961-IV).
Страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону № 1961-IV).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).
Страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивачка при зверненні із заявою про виплату страхового відшкодування долучила фіскальні чеки на підтвердження придбання документів, в той же час виписок з історії хвороб, в яких було б зазначено, що вказані лікарські засоби були призначені лікарем останньою не долучено.
З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується, оскільки ненадання листа призначень не спростовує факту лікування, та не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на лікування, які потерпіла особа понесла внаслідок ДТП.
При цьому, відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про неналежність, недопустимість чи недостовірність письмових доказів, які підтверджують суму понесених витрат на лікування чи щодо невірності здійснених позивачкою розрахунків.
Відповідно до ст.25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. 
 
Внаслідок ДТП  ОСОБА_1  втратила працездатність та знаходилася на лікуванні з 05 жовтня 2022 року по 11 листопада 2022 року та з 27 березня 2023 року по 29 березня 2023 року, що підтверджується довідкою № 301/1 (а.с. – 36) та довідкою № 301/2 (а.с. – 37), а також листками непрацездатності (а.с. – 44, 45).
Станом на день настання страхового випадку, позивачка працювала у ТОВ «Фуджікура».
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість даної вимоги і стягнув з відповідача на корись позивачки страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою нею працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9031,07 грн.
Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не містить доводів щодо неправильності визначення розміру страхового відшкодування тимчасової втрати працездатності в розмірі 9031,07 грн.
Згідно ст.26-1 Закону України №1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
З урахуванням розміру шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та розміру шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою потерпілою працездатності, суд першої інстанції правильно визначив розмір страхового відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої, в розмірі 5% від суми 56933 грн. 12 коп., яка складає 2846.65 грн.,  
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 №755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Тому посилання апелянта на те, що страхувальником та водієм забезпеченого транспортного засобу було відшкодовано позивачці грошові кошти в загальному розмірі 100 000 грн., не впливають на висновок суду про необхідність виконання страховиком своїх договірних зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги, про те, що водія страхувальника – ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим колегія суддів до уваги не бере.
Колегія суддів наголошує, що закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, не звільняє страхову компаніювід виконання свого обов`язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Що ж стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідача, то з вказаного приводу слід вказати таке.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 19 квітня 2024 року справу було призначено до розгляду на 01 травня 2024 року на 15 год. 30 хв. та надано відповідачу строк – 15 днів для надання суду відзиву на позов (а.с.118).
Оскаржуване рішення було ухвалено 01 травня 2024 року, тобто до закінчення п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву відповідачем, що позбавило відповідача належним чином підготувати та подати відзив на позовну заяву.
Окрім цього, матеріали справи не містять дані про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви та відсутні дані про повідомлення відповідача належним чином про розгляд справи.
Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право вказаної особи на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливість надати суду докази та навести доводи, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. […] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».
Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Разом із тим, в іншій частині апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції у цій справі, вважає рішення суду першої інстанції по суті правильним.
Враховуючи наведене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позовної заяви  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити частково.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування – задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь  ОСОБА_1  страхове відшкодування за шкоду пов`язану із лікуванням 47902 грн. 05 коп. (сорок сім тисяч дев`ятсот дві грн. 05 коп.), страхове відшкодування за шкоду із тимчасовою втратою працездатності – 9031 грн. 07 коп.( дев`ять тисяч тридцять одну грн. 07 коп.), страхову виплату моральної шкоди 2846 грн. 65 коп. (дві тисячі вісімсот сорок шість грн. 65 коп.) , та 123 грн. (сто двадцять три грн.) 3% річних, а разом 59 902.77 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дві грн. 77 коп.).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 2111 грн. судового збору на користь держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.