УХВАЛА
 
19 грудня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 161/9801/24
провадження № 61-16786ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ в Волинській області), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 188 703,80 грн.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 листопада 2021 року вона через вебпортал електронних послуг звернулась із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка. Рішенням ГУ ПФУ в Волинській області від 29 листопада 2021 року № 053130008114 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника тому, що на час звернення, позивач не мала необхідного страхового стажу 15 років, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
 
Цю відмову ОСОБА_1 оскаржила до Донецького окружного адміністративного суду, який рішенням від 24 травня 2022 року у справі № 200/19043/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково. Судом визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Волинській області від 29 листопада 2021 року № 053130008114 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Зобов`язано ГУ ПФУ в Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року № 12023 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з урахуванням висновків суду. На підставі вказаного судового рішення Донецьким окружним адміністративним судом 08 лютого 2023 року видано виконавчий лист, який надіслано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
 
ОСОБА_1 вказувала, що 09 грудня 2022 року її заява про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника розглянута повторно. В результаті розгляду заяви прийняте рішення про відмову у призначення пенсії за відсутності у заявниці необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
 
Не погодившись із повторною відмовою відповідача у призначенні пенсії з тих самих підстав, вона звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень відповідача щодо виконання рішення суду.
 
17 липня 2023 року Донецькій окружний адміністративний суд вирішив постановити окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню її прав, та ГУ ПФУ в Волинській області надано строк протягом місяця після постановлення окремої ухвали усунути порушення вимог статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» шляхом виконання у повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі № 200/19043/21.
 
За наведених обставин сума пенсії за період з 23 листопада 2021 року до 31 серпня 2023 року в розмірі 188 703,80 грн їй була виплачена лише у вересні 2023 року.
 
Позивачка стверджувала, що відмова відповідача у призначенні та виплаті пенсії у зв`язку із втратою годувальника з дати виникнення права на її отримання, а також тривале невиконання відповідачем рішення суду, що полягало у повторній відмові у призначенні пенсії, завдали їй моральних страждань, які вона оцінила у розмірі 188 703,80 грн та просила суд стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області шляхом списання грошових коштів з Державної казначейської служби України.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь держави судовий збір в сумі 49 грн судового збору.
 
У грудні 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині визначення розміру моральної шкоди та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги повністю.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Ціна позову у справі складає 188 703,80 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 250= 757 000,00 грн).
 
Враховуючи зазначене вище, постанова Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Касаційна скарга не містить обґрунтування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:          	І. Ю. Гулейков                                                                                              Г. В. Коломієць       Р. А. Лідовець