ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7247/24 Справа № 212/2029/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді Бондар Я.М.,
       суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.
       секретар судового засідання Лідовська А.А.
       сторони справи:
       позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»
       відповідач – ОСОБА_1 ,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,  цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року, ухваленого суддею Козловим Д.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення виготовлено 15 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2024 року представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову зазначив, що 25 травня 2012 p. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 
У свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. 
Згідно зазначених угод відбулося відступлення права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 , за яким кредитор надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25000 доларів США. 
12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 
У порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18.08.2023 року має заборгованість за кредитом в сумі 10 807 доларів США та по відсотках 1 973,32 доларів США. 
Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитом в сумі 10807 доларів США та по відсотках 1973,32 доларів США, а також судові витрати.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого без повного та всібічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення заявлених Банком до ОСОБА_1 позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що оскільки відповідач допустив порушення умов договору Банк має право на дострокове стягнення всього залишку кредиту.
Вказує, посилаючись на п.3.8 Договору кредиту, що при порушенні Позичальником строків платежів, встановлених п.3.3 та/або при невиконанні зобов`язань Позичальника, передбачених п.п.5.17 та або 5.10 та/або 5.1.11 цього договору, що свідчить про суттєве порушення Позичальником умов Договору, Банк має право надіслати Позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому, строк виконання Позичальником своїх зобов`язань за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на 10 календарний день з дати направлення вимоги Банком Позичальнику повідомлення про зміну умов такого договору, у порядку передбаченому пунктом даного Договору. Сторони досягли згоди, що датою з якої починається відлік зазначеного 10 денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при направленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена у повідомленні про вручення поштового відправлення. Вказує, що починаючи з 01.07.2022 року відповідач не здійснив оплату щомісячного платежу, що мало наслідком виникнення простроченої заборгованості. Зауважує, що відповідач усунув порушення в частині сплати щомісячних платежів в строк більш ніж 60 днів, адже вимога про усунення порушень була направлена 01.09.2023, а у графік відповідач увійшов лише у січні 2024 року (погасив прострочену заборгованість лише 01.01.2024), оскільки платежі направлені в період 21.11.2023 по 18.12.2023 відбувались не в строки, передбачені п.1.3 Договору (з 1 по 10 число) та у відповідності до п.3.6 є простроченими. Вказує, що сам факт порушення умов договору щодо сплати щомісячних платежів не позбавляє Банк права достроково стягнути заборгованість за кредитом.
Скаржник вважає безпідставним посилання суду на довідку Банку від 26.02.2024 як доказ відсутності будь-якої заборгованості, оскільки ця довідка не містить посилання на відсутність заборгованості по договору в цілому, а в ній зазначено лише про відсутність саме простроченої заборгованості, та відсутня інформація про залишок кредиту, а відтак не може бути належним доказом відсутностіі заборгованості за договором.
Посилаючись на п.3.10 Договору, позивач стверджує, що сторони погодили, що у випадках порушення умов п.п.3.8 та/або п.3.9 та або п.6.1.2 цього договору, вимога про виконання порушеного зобов`язанн направляється Банком у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 днів з моменту надсилання її Банком за адресою Позичальника, зазначеної у реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлик зазначеного часу, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається Банку у відділенні зв`язку при відправленні повідомлення або дата зазначена у повідомленні про вручення.
Позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновок, зроблений у постанові від 23 грудня 2021 року у справі №2-4430/09 про те, що направлення повідомленняя (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушенняя його прав, а, як наслідок кредотор може вимагати їх захисту через суд – шляхом виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
13.09.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника АТ «Сенс Банк» Ременюк Т.О. надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи без участі представника позивача. Банк на доводах і вимогах апеляційної скарги наполягає у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що на підставі кредитного договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 р. (далі - договір), укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого з рештою став позивач, АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 , банк надав позичальнику кредит в розмірі 25 000 доларів США грн. зі строком повернення до 12.11.2032 року на придбання квартири по АДРЕСА_1 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 12,5% річних.
Судом було встановлено, що за п. 3.3, 3.6 договору щомісячна оплата відсотків за договором здійснюється в період з 1 по 10 число місяця, а платежі зі сплати кредиту та процентів вважаються простроченими наступного дня після закінчення строку їх сплати.
На підставі п. 3.8 договору сторони за взаємною згодою домовились без укладання додаткової угоди встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов`язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов`язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобов`язань за цим договором при настанні наступних обставин, зокрема, в разі якщо позичальник порушує строки платежів, встановлених п.3.3 договору. Так при настанні зазначених обставин, які за згодою сторін визнаються такими, що свідчать про суттєве порушення позичальником умов договору, банк має право надіслати йому повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому строк виконання позичальником своїх зобов`язань (повернення кредиту, сплата за користування ним) за взаємною згодою сторін, вважається таким, що настав, на 10 календарний день з дати направлення вимоги банком позичальнику повідомлення про зміну умов договору. Сторони досягли згоди, що датою з якої починається відлік зазначеного 10-денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при направленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у банку.
Також на підставі п.3.9, 3.10 договору при порушенні, зокрема, позичальником строків платежів, встановлених п.3.1 договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання у порядку, передбаченим цим пунктом договору. У випадках порушення умов, зокрема, п.3.8, 3.9 договору вимога про дострокове повернення кредиту та сплату за користування ним відсотків направляється позичальникові банком у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 днів з моменту надсилання її банком за адресою позичальника, зазначеної у реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою з якої починається відлік зазначеного часу, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається банку у відділенні зв`язку при відправленні повідомлення або дата, зазначена у повідомленні, яке отримане позичальником особисто у банку.
При цьому суд вказує, що за п.10.6 договору будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній, повинні бути здійсненні у письмовій формі та такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом, телексом чи телефаксом за адресою, вказаною у договорі або повідомленою позичальником.
Таким чином суд встановив, що на підставі наведених положень договору слідує, що за п.3.8 договору банк мав право змінити умови договору щодо строку виконання позичальником зобов`язань за ним та вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань за цим договором при порушенні ним строків щомісячних платежів.
Отже, порушення позичальником строків проведення оплати щомісячних платежів зі сплати кредиту та відсотків на користь банку саме по собі не свідчить про зміну умов договору щодо строку виконання позичальником зобов`язань за ним, оскільки таке право банк повинен реалізувати у передбачений умовами такого договору порядку.
Так банк повинен надіслати позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору, а строк виконання позичальником своїх зобов`язань в такому разі вважається таким, що настав, на 10 календарний день з дати направлення вимоги банком позичальнику повідомлення про зміну умов договору, а відлік 10-денного строку починається з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку у відділенні зв`язку.
Крім цього банк мав право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів від позичальника у випадку порушення позичальником строків проведення оплати щомісячних платежів зі сплати кредиту та відсотків, яке він повинен реалізувати у передбачений умовами такого договору порядку.
В такому разі банком вимога про дострокове повернення кредиту та сплату за користування ним відсотків направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 днів з моменту надсилання її банком за адресою позичальника, а відлік зазначеного часу, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається банку у відділенні зв`язку при відправленні такого повідомлення.
Так, проведення оплати відповідачем на виконання умов кредитного договору на користь позивача та його попередників підтверджується долученими до справи ОСОБА_1 квитанціями від 13.05.2020 року, 12.06.2020 року, 13.07.2020 року, 10.08.2020 року, 15.09.2020 року, 02.10.2020 року, 11.11.2020 року, 22.12.2020 року, 21.01.2021 року, 09.02.2021 року, 04.03.2021 року, 08.04.2021 року, 18.05.2021 року, 09.06.2021 року, 09.07.2021 року, 10.08.2021 року, 13.09.2021 року, 08.10.2021 року, 12.11.2021 року, 14.12.2021 року, 17.01.2022 року, 11.02.2022 року, 02.11.2023 року, 21.11.2023 року, 18.12.2023 року, 04.01.2024 року, 06.02.2024 року, 05.03.2024 року.
Також відсутність будь-якої заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ «Сенс Банк» на виконання умов кредитного договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року станом на 26.02.2024 року підтверджується довідкою АТ «Сенс Банк» від 26.02.2024 року, де наголошено на тому, що відповідач повинен сплачувати банку чергові платежі.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову АТ «СЕНС БАНК» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів, наданих сторонами по справі, виходив з їх безпідставності та недоведеності.
При цьому, суд першої інстанції, виходячи з аналізу п.3.8, 3.9, 3.10 договору в сукупності із положеннями п.10.6 договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року, встановив, що повідомлення, які банк повинен був направити позичальнику в письмовій формі про односторонню зміну умов такого договору та про дострокове повернення кредиту та відсотків, вважалися б направленими належним чином не лише при отриманні банком квитанції у відділенні зв`язку про відправлення повідомлення, а також якщо вони були безпосередньо доставлені адресату, ОСОБА_1 . Однак доказів доставки відповідачу повідомлення банку про односторонню зміну умов кредитного договору та про дострокове повернення позичальником кредиту та нарахованих відсотків матеріали справи не містять.
При цьому, сууд першої інстанції перевірив та встановив, що доказів одержання від кредитодавця відповідачем повідомлення про вимогу достроково поверенути кредит матеріали справи не містять, внаслідок чого фактично ОСОБА_1 дізнався про вимоги банка до нього, коли дана справа вже перебувала у суді, а у нього була вже відсутня будь-яка заборгованість на виконання умов кредитного договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року, тому суд дійшов висновку, що на виконання вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» фактично ОСОБА_1 усунув порушення умов договору про такий споживчий кредит.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю та не погоджується з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом дослідження судом першої інстанції, що відображено в судовому рішенні.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК.
За ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що дійсно, починаючи з 1 липня 2022 року відповідач не здійснив оплату щомісячного платежу, що мало наслідком виникнення простроченої заборгованості у відповідача.
Також судом встановлено, що Банк на виконання п.3.8 кредитного договору змінив строк виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту та 01.09.2023 року направив боржнику вимогу про усунення порушень. 
Окрім того, суд встановив, що в період - 02.11.2023 року ОСОБА_1 сплачено 1500 доларів, 21.11.2023 року - 500 доларів, 18.12.2023 року – 1250 доларів, 04.01.2024 року -160 доларів, 06.02.2024 року – 200 доларів, 05.03.2024 року – 150 доларів. Всього у 2023 році відповідач сплатив Банку – 3250 доларів та у 2024 році - 510 доларів, що разом складає - 3 760 доларів.
Суд встановив, що 1 вересня 2023 року Банк на реалізацію свого права на дострокове повернення позичальником боргу направив відповідачу вимогу про сплату протягом 60-денного терміну заборгованість по кредитному договору, що підтверджується листом банку від 23.08.2023 року та поштовим повідомленням із чеком про відправку такої кореспонденції.
У п.10.6 договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року сторони визначили, що будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній, повинні бути здійсненні у письмовій формі та такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом, телексом чи телефаксом за адресою, вказаною у договорі або повідомленою позичальником.
У цьому сенсі суд першої інстанції зазначив, що існує правило тлумачення «сontra proferentem», за яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Таким чином особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».
Правило тлумачення «сontra proferentem»: має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність; спрямоване на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); застосовується в разі неясності умов договору тлумачення умов договору та повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. При цьому презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Така ж правова позиція була викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 18.04.2018 року по справі №753/11000/14-ц.
Таким чином на підставі наведеного вмотивування суд першої інстанції дійшов правильного на думку колегії суддів переконання, що положення п.10.6 договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року повинні тлумачитись проти АТ «Сенс Банк», який є правонаступником первісного кредитора, що саме підготував проект договору, бо тлумачення його умов повинні здійснюватися саме на користь відповідача, як споживача, тобто слабшої сторони договору споживчого кредитування.
Отже, виходячи з аналізу п.3.8, 3.9, 3.10 договору в сукупності із положеннями п.10.6 договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року, суд встановив, що повідомлення, які банк повинен був направити позичальнику в письмовій формі про односторонню зміну умов договору та про дострокове повернення кредиту та відсотків, вважалися б направленими належним чином не лише при отриманні банком квитанції у відділенні зв`язку про відправлення повідомлення, а також якщо вони були безпосередньо доставлені адресату, ОСОБА_1 , що позивачем належними та допустимими доказами доведено не було.
При цьому, суд зауважив, що договір є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.
При застосуванні умов договору при вирішенні спору суд здійснює тлумачення змісту договору, навіть за відсутності позовної вимоги про тлумачення змісту договору.
Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на: суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою; та такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами.
Отже, одностороння зміна умов договору банком, розрахована на сприйняття саме позичальником таких змін, тому в такому разі про такі зміни умов договору та про дострокове повернення кредиту та відсотків банку слід повідомити позичальника.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 листопада 2022 року по справі № 146/1094/21.
Отже, про реалізацію права банку на зміну умов договору щодо строку виконання позичальником зобов`язань за ним та вимоги від позичальника виконання зобов`язань за цим договором при порушенні ним умов договору кредиту достроково ОСОБА_1 повинен був при дотриманні банком визначеного умовами такого договору порядку, інакше воля банку в цій частині не буде реалізована відповідно до умов такого договору кредитування.
Однак суд встановив, що банк у передбаченому умовами договору кредиту порядку не довів до відома реалізацію свого права на односторонню зміну умов кредитного договору та про необхідність дострокового погашення боргу відповідачем.
Відповідно до положень ч 4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
При цьому суд встановив, що банк не виконав умови ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», які підлягають застосуванню до договору №0309/1107/71-441 від 13.11.2007 року, про повідомлення ОСОБА_1 про затримку проведення оплати частини споживчого кредиту, наданого йому в іноземній валюті, й процентів за договором кредиту, забезпеченого іпотекою, із зазначенням у такому повідомленні дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені відповідачем.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання відповідачем вимоги Банку про дострокове повернення кредитних коштів, а на час подачі позову до суду у лютому 2024 року у відповідача вже була відсутня заборгованість, яку він почав сплачувати з 02.11.2023 та ним було здійснено 5 платежів: 02.11.2023 року - 1500 доларів, 21.11.2023 року - 500 доларів, 18.12.2023 року – 1250 доларів, 04.01.2024 року -160 доларів, 06.02.2024 року – 200 доларів,  ОСОБА_1  усунув порушення умов договору про споживчий кредит, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.
Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат. Понесені позивачем судові витрати по справі залишаються за АТ «СЕНС БАНК».
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Сенс БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлено 03 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: