П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/15460/24	
Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шеметенко Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної службі України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної службі України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 )   щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої ст.19 ЗУ «Про відпустки» з 2020р. по 2024р.;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої ст.19 ЗУ «Про відпустки» з 2020р. по 2024р..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з військової служби, йому не виплачено грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої ст.19 ЗУ «Про відпустки» з 2020р. по 2024р.. 
Позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_2 із зверненням щодо виплати йому спірної компенсації, однак листом від 11.05.2924р. йому відмовлено у задоволенні вказаної вимоги
Не погодившись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 )   щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як батькові двох дітей до 15 років, передбаченої ч.1   ст.19 ЗУ «Про відпустки» за 2021, 2022, 2023, 2024 роки.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як батькові двох дітей до 15 років, передбаченої ч.1 ст.19 ЗУ «Про відпустки» за 2021, 2022, 2023, 2024 роки.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ), посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було підтверджено, що його дружина не скористалась за спірний період правом на додаткову соціальну відпустку передбачену ст.19 Закону №504/96-ВР, а тому у нього наявне право у спірній ситуації на отримання додаткової відпустки на дітей за період з 2021р. по 2024р. а відтак і відповідної компенсації за неотримання такої відпустки при звільненні.
При цьому, суд зазначив, що впродовж 2020р., позивач - відповідно до приписів діючого на той час ЗУ «Про відпустки» не мав права на такий вид соціальної відпустки як батько, який працює та має двох дітей віком до 15 років, оскільки протягом 2020р. ст.19 ЗУ «Про відпустки» передбачала лише право матері на отримання додаткової відпуски на дітей.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПСУ (ВЧ НОМЕР_2 ) та згідно із витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (Про особовий склад) від 15.03.2024р. №150-ос, підполковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника служби охорони здоров`я, який звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 6.03.2024р. №68-ос за підпунктом "г" п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.8).
Позивач є батьком двох дітей віком до 15 років, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 3.12.2009р., та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 від 17.05.2011р. (а.с.11-12).
11.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити компенсацію за не отриману додаткову відпустку у зв`язку з наявністю дітей до 15 років за кожен відповідний рік, приєднавши до заяви копію трудову книжку дружини ОСОБА_4 (а.с.9-10, 13).
22.04.2024р. відповідач листом №08/К-2156/1460 повідомив позивача, що для вирішення зазначеного питання йому необхідно надати належним чином оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується, що його дружина не могла скористатись правом на додаткову соціальну відпустку за кожен відповідний рік, згідно чинного законодавства(а.с.14).
23.04.2024р. позивач направив заяву, до якої надав довідку форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на ім`я ОСОБА_4 (а.с.15).
30.04.2024р. відповідач листом за №08/3-2235/1739 повідомив позивача, що згідно інформації, яка міститься в довідці форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на ім`я ОСОБА_4 , наявні відомості про фактичні суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок (у межах максимальної величини), та страховий стаж, починаючи з 1.07.2020р. по 31.12.2023р.. Враховуючи вищезазначене, для вирішення порушеного питання, позивачу необхідно надати належним чином оформлені та засвідчені в установленому порядку документи, в яких з достатньою достовірністю буде підтверджено, що дружина позивача не скористалась своїм правом на додаткову соціальну відпустку за кожен відповідний рік, починаючи з 1.07.2020р..
7.05.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою, до якої додав довідку від 1.05.2024р. №256 департаменту соціальної, сімейної політики та охороні здоров`я Білгород - Дністровської міської ради, про те, що його дружина ОСОБА_4 перебуває на обліку в департаменті соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород Дністровської міської ради з 1.07.2020р. по теперішній час та відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» отримує на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, надбавкою на догляд, як непрацююча.
11.05.2024р. листом за №08/К-4755/2071 відповідач повідомив позивача, що виплата компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років відповідно до ст.19 ЗУ «Про відпустки», йому не передбачена, оскільки згідно цієї статті відпустка надається одному з батьків, що можливо при умові, якщо обоє батьків перебувають у трудових відносинах (працюють).
Вважаючи вказану відмову ВЧ НОМЕР_2 щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку на підставі ст.19 ЗУ «Про відпустки» протиправною та незаконною, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій прикордонного загону у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 ЗУ «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.19 Закону №504/96-ВР ( в редакції чинній від 9.05.2021р.) одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст.73 КЗпП України).
За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
Абзацом 3 п.14 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п.17 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п.п.17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Закону України від 21.10.1993р. №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 6.12.1991р. №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
Згідно ст.1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону №1932-XII визначено, що особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Між тим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені п.п.17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.8 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.19 ЗУ «Про відпустки».
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ДПСУ встановлено наказом МВС №558 від 25.06.2018р. Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.07.2018р. за №854/32306 (далі – Наказ №558).
Згідно із п.6 ч.8 розділу V Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби Наказу №558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.19 Закону №504/96-ВР.
Разом з тим, для вирішення питання щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на підставі ст.19 Закону №504/96-ВР необхідно встановити наявність у особи права на отримання такої відпустки.
Як вбачається із доводів апеляційної скарги, що на думку прикордонного загону основними умовами для отримання права на спірний вид відпустки необхідно встановити чи використовувався такий вид відпустки іншим з подружжя.
При цьому, ВЧ НОМЕР_2 вважає, що право на отримання відпустки на підставі ст.19 Закону №504/96-ВР має один із батьків, які перебувають у трудових відносинах (є працюючими; працевлаштованими), оскільки непрацюючим громадянам відпустка законодавством України не передбачена.
Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія виходить з наступного.
Як вже зазначалось вище, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст.73 КЗпП України) (ст.19 Закону №504/96-ВР).
Застосовуючи текстуальне тлумачення вказаної норми, колегія суддів зазначає, що вимога про обов`язкове працевлаштування обох батьків для отримання одним з них такого виду відпустки відсутня.
Судова колегія наголошує, що наявність в сім`ї одного непрацюючого з батьків не може впливати на право іншого скористатись додатковою соціальною відпусткою, передбаченою ст.19 Закону №504/96-ВР.
Що стосується посилань апелянта на роз`яснення в листах Міністерства економіки України №4712-06/34401-07 від 1.07.2021р., №4712-06/40796-07 від 10.08.2021р., №4712-06/40797-07 від 10.08.2021р., в яких зазначено, що з норм зазначених статей вбачається, що один з батьків дітей має право на додаткову соціальну відпустку за умови, що інший з батьків дітей у поточному календарному році не скористався своїм правом на таку відпустку, то судова колегія вказує, що вказаними роз`ясненнями жодним чином не підтверджено позицію відповідача, щодо обов`язкової умови для надання такої відпустки - працевлаштування обох батьків.
Відтак, судова колегія дійшла висновку, що право скористатись відпусткою, передбаченою ст.19 Закону №504/96-ВР має один з батьків, незалежно від того чи працюють обидва, або хтось один.
Враховуючи вказане та те, що дружина позивача - ОСОБА_4 не використовувала додаткову соціальну відпустку, передбачену ст.19 Закону №504/96-ВР, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної службі України (військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024р. залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          І.О. Турецька

                                                                                                     Л.П. Шеметенко