П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 954/762/24	

Перша інстанція: суддя Каневський В.О.,
повний текст судового рішення
складено 18.09.2024, смт. Нововоронцовка

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	
при секретарі –	Марченко І.А.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області сержанта поліції Барановського Володимира Олександровича, та Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області сержанта поліції ОСОБА_2 (далі – відповідач-1, сержант поліції), та Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач-2, ДПП), в якому просив скасувати постанову сержанта поліції серія ЕНА №2432248 від 20.06.2024 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач не порушував вимоги пп.9.2.б ПДР України, оскільки рухаючись через перехрестя не змінював траєкторію руху, тобто рухався прямо, а тому не був зобов`язаний вмикати світловий покажчик повороту ліворуч.
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18.09.2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2432248 від 20.06.2024 року, позивача було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП.
Згідно оскаржуваної постанови 20.06.2024 року о 08-05 годині в м. Миколаєві по вул. Нікольська 77 позивач, керуючи транспортним засобом Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч з вул.Садової на вул. Нікольську, чим порушив вимоги пп.9.2.б ПДР України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення відповідачем не доведена належними та допустимими доказами.
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно п.9.2 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:
а) перед початком руху і зупинкою;
б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Відповідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху та передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3, 4, 6 і 7 статті 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
З ч.ч.2, 4 ст.258 КУпАП вбачається, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Отже, розгляд справи за ч.2 ст.122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, на місці вчинення правопорушення протокол не складається, а виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Приписами ч.1 ст.72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В оскаржуваній постанові, в розділі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено, що водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч з вул. Садової на вул. Нікольську. Правопорушення зафіксоване на бодікамеру №470565.
Згідно долучених до матеріалів справи відеозаписів з бодікамер інспекторів, вбачається, що позивач рухаючись на ТЗ з вул. Садової через перехрестя на вул. Нікольську не подав сигнал світловим покажчиком повороту.
З наданих позивачем пояснень, роздруківок карти та роздруківок карти наданих апелянтом, вбачається, що позивач рухаючись на ТЗ по головній дорозі по вул. Садова виїхав на перехрестя та рухаючись в своїй смузі в`їхав на вул. Нікольську, при цьому вказана ділянка дороги не змінює свого напрямку руху.
Однак, перед вказаним перехрестям були встановлені знаки 2.3 дод.1 ПДР України «Головна дорога» (надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть) із табличкою 7.8 дод.1 ПДР України «Напрямок головної дороги» (напрямок головної дороги на перехресті), що означає, що головна дорога на даній ділянці, змінює напрямок на перехресті.
Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з аналізу наданих сторонами доказів, вбачається, що головна дорога, по якій рухався позивач, не змінює напрямку свого руху шляхом повороту наліво чи направо, а має лише вигин дороги лівіше, і в місце цього вигину до головної дороги примикає другорядна дорога, яка має поворот направо. 
Враховуючи, що позивач рухався по полосі головної дороги, яка має вигін лівіше, без зміни полоси та без здійснення повороту праворуч на другорядну дорогу чи ліворуч на розворот, то у позивача не було необхідності попереджувати інших учасників дорожнього руху про зміну напрямку свого руху світловим покажчиком повороту ліворуч.
Отже, висновок спірної постанови про порушення позивачем пп.9.2.б ПДР України є помилковим.
Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.272, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,–

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення, а рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька