ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5809/24 Справа № 199/7990/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря - Драгомерецької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката В`язового Вячеслава Вікторовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, площею 0,1 га кадастровий номером 1210100000:01:661:0112, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення Дніпровської міської ради від 25.07.2018 № 268/34 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_2 у власність гр. ОСОБА_7 про що 18.08.2018р. внесений запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під номером 27614196.
Поряд із вказаною земельною ділянкою позивача мешкають у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на території сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:01:661:0084 (комунальна власність)
-гр. ОСОБА_2 , яка є власницею 2/6 частин вказаного житлового будинку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року та є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:01:661:0084– відповідач № 1;
- гр. ОСОБА_3 , який є чоловіком гр. ОСОБА_2 ,батьком гр. ОСОБА_4 та фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:661:0084 – відповідач № 2;
-гр. ОСОБА_4 , яка є власницею 1/6 частини вказаного житлового будинку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року та є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:01:661:0084 – відповідач № 3;
у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на території сусідньої земельної ділянки без кадастрового номеру:
- гр. ОСОБА_5 , яка є власницею вказаного житлового будинку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року та є фактичним користувачем сусідньої земельної ділянки без кадастрового номеру – відповідач № 4;
- гр. ОСОБА_6 , який є сином гр. ОСОБА_5 , якому належить автомобільний вантажний причіп, що підтверджується висновком ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.02.2023, та словами його матері ОСОБА_5 на засіданнях комісії з питань розгляду земельних спорів, та додержання правил добросусідства адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, що підтверджується висновком за результатами розгляду земельного спору від 10.05.2023 – відповідач № 5;
- у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на території сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:01:661:0115 (комунальна власність):
-гр. ОСОБА_1 , яка є власницею вказаного житлового будинку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року та є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:01:661:0115 – відповідач № 6.
Як зазначається позивачем при зверненні до суду, він намагався в позасудовому порядку вирішити з відповідачами питання приведення до порядку стану земельної ділянки та надати йому доступ до неї шляхом знесення огорожі, та прибирання з неї речей, зокрема неодноразово подавав оголошення до місцевої газети «Наше місто», які були опубліковані у номерах 42 від 17.11.2022 р., 4 від 26.01.2023 р. та 9 від 02.03.2023 р. з проханням звільнити ділянку від парканів, причепу та відходів деревини; отримав рекомендації комісії з питань розгляду земельних спорів та додержання правил добросусідства для відповідачів забезпечити позивачу безперешкодний доступ до земельної ділянки, звільнити від межових споруд земельну ділянку та прибрати автомобільний вантажний причеп. Втім, відповідачі не виконали ані прохання позивача, ані рекомендації комісії з питань розгляду земельних спорів та додержання правил добросусідства адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.
Просить зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 забезпечити йому безперешкодний доступ та звільнити від межових споруд земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:01:661:0112 яка належить йому на праві власності; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 привести у попередній стан земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:01:661:0112, яка належить йому на праві власності шляхом вивезення сміття (гілок дерев та дощок), демонтажу двох теплиць, викорчовування рослинності, та зобов`язання ОСОБА_6 прибрати з земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:01:661:0112, що належить на праві власності ОСОБА_7 автомобільний вантажний причіп.(а.с. 1-39).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволені.
Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 забезпечити безперешкодний доступ ОСОБА_7 до земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112, яка належить ОСОБА_7 , та звільнити її від межових споруд.
Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 привести у попередній стан земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112, яка належить ОСОБА_7 , шляхом вивезення сміття (гілок дерев та дощок), демонтажу двох теплиць, викорчовування рослинності.
Зобов`язано ОСОБА_6 прибрати з земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112, яка належить на праві власності ОСОБА_7 , автомобільний вантажний причіп.
Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвокат В`язовий В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в тому числі без залучення інших осіб, а саме інших власників майна, права, свободи та інтереси яких це рішення стосувалося, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Також в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду ухвалене у відношенні до неналежних відповідачів, оскільки ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_6 не є власниками домоволодіння АДРЕСА_3 , при цьому суд не включив до інших власників домоволодіння ОСОБА_8 , 2012 р.н., ОСОБА_9 , 2012 р.н., ОСОБА_10 , 2012 р.н., інтереси яких могли б представляти їх батьки — законні представники із залученням опікунської ради.
Звертає увагу на те, що суд вирішуючи спір зробив висновок формально опираючись на висновок щодо розгляд земельного спору від 10.05.2023 року, але не перевірив наявність правовідносин, та наявність спору.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції розглядаючи даний спір вийшов за межі ч. 2 ст. 16 ЦПК України щодо способів захисту прав та інтересів позивача. 
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать правовим позиціям Верховного Суду, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 .
Вважає, що суд вирішуючи спір зробив висновок формально опираючись на висновок щодо розгляд земельного спору від 10.05.2023 року, який по суті мав рекомендаційний характер, однак суд не перевірив наявність правовідносин, та наявність спору про право, оскільки відповідачі власники домоволодінь, користуються домоволодіннями, що перетинаються із земельною ділянкою позивача ОСОБА_7 , яку виділяв позивач без узгодження меж із відповідачами. 
Також, апелянт посилаючись на правові позиції Верховного Суду вважає, що обов`язок доведення факту порушеного права користування земельною ділянкою позивача безпосередніми діями відповідача, покладено виключно на позивача по справі, тому вважає, що надані Акт, Висновок та Заяви членів комісії із земельних спорів та додержання правил добросусідства, не є тими доказами, які доводять обставини на які посилається позивач у своєму позові.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано того, що висновок земельно-технічної експертизи належить до числа доказів, що підтверджують або спростовують факт перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
ОСОБА_7 подав відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги відхилити, оскільки доводи скарг є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, позивач набув у власність земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер якої 1210100000:01:661:0112, розташовану у АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), про що є запис № 27614196 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.08.2018р. (а.с. 16-21).
Позивач наголошує на порушенні його права власності, оскільки на належній йому земельній ділянці знаходиться майно відповідачів: речі, автомобільний вантажний причеп, встановлені теплиці та огорожі, які не належать позивачу і наявність яких створює перешкоди для нього у користуванні його земельною ділянкою на свій розсуд.
Відповідно до акту комісії з питань розгляду земельних спорів та додержання правил добросусідства від 06.01.2023 р., в присутності ОСОБА_7 , власника земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112 у районі АДРЕСА_1 , встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності ОСОБА_7 , не огороджена, межові знаки земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутні. На автомобільній ділянці розміщений автомобільний вантажний причіп, сміття та гілки, також розміщені залізні стовпчики (а.с. 14).
Згідно висновку комісії з питань розгляду земельних спорів та додержання правил добросусідства адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради, який затверджений наказом адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради №88 від 12.05.2023 р. «Про затвердження висновку комісії з питань розгляду земельних спорів та додержання правил добросусідства», відповідачам було рекомендовано забезпечити позивачу ОСОБА_7 безперешкодний доступ до земельної ділянки, звільнити від межових споруд земельну ділянку та прибрати автомобільний вантажний причеп. (а.с. 10-13).
Відповідно до зазначеного висновку, протягом значного часу власники (землекористувачі) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 , яка є власником (землекористувачем) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є власниками (землекористувачами) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , всупереч нормам, встановленим для суміжних землекористувачів та правил добросусідства, порушують межі наданої йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112, що виражено у використанні частини земельної ділянки за власними потребами; розміщенні огорож; розміщенні сміття (гілок дерев тощо) та автомобільного вантажного причепу; використання частини земельної ділянки під садівництво та городництво.
Для підтвердження викладених у заяві фактів 06.01.2023 р. здійснено комісійний виїзд на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер 1210100000:01:661:0112). Проведенням візуального обстеження та фотофіксації встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності ОСОБА_7 , не огороджена, межові знаки земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутні. На земельній ділянці розміщений автомобільний вантажний причіп, сміття та гілки, також розміщені залізні стовпчики.
Власники домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року не надали документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою.
-гр. ОСОБА_5 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 1361 кв. м. по фактичному користуванню. Рішення РВК АНД від 14.12.2004 № 367/7 про акт прийомки житл. буд. А-1, житл. пл. 38,2 км.м., заг.пл. 58.3 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року. Інші документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 не надавались.
-гр. ОСОБА_1 з 2019 року є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2023 року. Документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку не надавались.
Під час розгляду питання комісією встановлено, що автомобільний вантажний причеп без номерних знаків, який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112 за адресою: АДРЕСА_1 (власник земельної ділянки ОСОБА_7 ), належить ОСОБА_6 , що підтверджується висновком ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.02.2023 року та словами матері ОСОБА_6 ОСОБА_5 .
Рішення органу місцевого самоврядування відповідачами не виконано; відповідачі не зверталися до суду із позовом про визнання незаконним та скасування висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено у статті 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (частина друга статті 16 ЦК України).
Згідно з положеннями частини четвертої статті 41 Конституції України та частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (частина перша статті 104 ЗК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.
Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).
Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.
Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що власники (землекористувачі) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 , яка є власником (землекористувачем) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є власниками (землекористувачами) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , протягом значного часу, всупереч нормам встановленим для суміжних землекористувачів та правил добросусідства, порушують межі наданої позивачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:661:0112, що виражено у використанні частини земельної ділянки за власними потребами; розміщення огорож; наявність сміття (гілок дерев тощо) та автомобільного вантажного причепу; використання частини земельної ділянки під садівництво та огородництво.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, однак щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів викорчовування рослинності, то слід звернути увагу на те, що вказана вимога є необґрунтованою, тому як позивачем не доведено, що вказана рослинність завдає незручностей позивачу з боку відповідачів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,
на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),
що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,
які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 викорчовування рослинності.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 - адвоката В`язового Вячеслава Вікторовича — задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року — скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 викорчовування рослинності та відмовити в цій частині позовних вимог.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: