ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 р.	Справа № 480/12714/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції С.О. Бондар) від 03.06.2024 (повний текст складено 03.06.24) по справі № 480/12714/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 69 від 29.04.2022 року (по стройовій частині);
визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 3 та 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 36 від 12.06.2022 "Про результати службового розслідування" (з основної діяльності);
визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 157 від 26.07.2022 (по стройовій частині);
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу повного грошового забезпечення військовослужбовця Збройних сил України та додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 29 квітня 2022 року по 19 жовтня 2023 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення в розмірі 333970,75 грн. за період з 29 квітня 2022 року по 19 жовтня 2023 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 531000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 29 квітня 2022 року по 19 жовтня 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 12.03.2020 по 19.10.2023 він перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Під час проходження служби позивач 28.04.2022 був затриманий представниками Подільської окружної прокуратури м. Києва та Служби безпеки України в порядку передбаченому Кримінально процесуальним кодексом України в кримінальному проваджені та перебував під вартою. Після внесення визначеної судом суми застави позивача було звільнено з під варти, а з 09.06.2022 позивач з дозволу слідчого прибув до місця служби - ВЧ НОМЕР_1 . Командир військової частини НОМЕР_1 вказав ОСОБА_1 щоб він перебував за місцем його проживання (адреси реєстрації) до вирішення питання про подальше проходження військової служби. З 15.07.2022 по 19.10.2023 позивач постійно перебував на військовій службі у місці розташування військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2022 № 157 позивач поставлений на грошове та продовольче забезпечення з 26.07.2022. При цьому, позивач був відсторонений від виконання службових повноважень, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. Також позивачу стало відомо про існування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 69 від 29.04.2022 року (по стройовій частині), яким позивачу призупинена виплата грошового забезпечення з 29.04.2022 за нібито самовільне залишення частини, та про наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 36 від 12.06.2022 "Про результати службового розслідування" (з основної діяльності), яким позивач притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, відмовлено у виплаті щомісячної премії, додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за травень - червень 2022 року. На підставі пункту 5 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 302 від 19.10.2023 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключений зі списку Військової частини НОМЕР_1 з 19.10.2023 та знятий із котлового забезпечення, оскільки вибув до нового місця військової служби (до іншої військової частини). На думку позивача, спірні накази є протиправними, оскільки він не залишав самовільно військову частину, а був взятий під варту відповідними правоохоронними органами, при цьому у межах кримінального провадження він не є підозрюваним чи обвинуваченим. Отже, у відповідача не було жодних підстав притягувати позивача до дисциплінарної відповідальності, призупиняти виплату грошового забезпечення, не виплачувати премію та додаткову винагороду, відстороняти від виконання службових повноважень.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 по справі № 480/12714/23 позовну заяву залишено без розгляду.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзивна неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , 29.04.2022 без поважних причин не з`явився на службу. Тому, наказом командира військової частини від 30.04.2022 № 36 за вказаним фактом розпочато службове розслідування. Також згідно з наказом від 29.04.2022 № 69 ОСОБА_1 призупинена виплата грошового забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням частини. 
В ході службового розслідування встановлено, що 28.04.2022 ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. 30.04.2022 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та обрано запобіжний захід - утримання під вартою. Після внесення позивачем грошової застави, його було звільнено з-під варти та покладено обов`язок не відлучатися з місця проживання.
18.06.2022 в результаті реорганізації підрозділу, в якому проходив службу позивач, його посада була скорочена, а у зв`язку з тим, що він на той час не перебував на службі без повідомлення керівництва військовою частиною, на іншу рівнозначну посаду його не переведено.
26.07.2022 позивач повернувся до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків. 
Проте, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2022 № 157 позивач був відсторонений від виконання службових повноважень, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. 
В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 302 від 19.10.2023 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключений зі списку військової частини НОМЕР_1 з 19.10.2023 та знятий із котлового забезпечення, оскільки вибув до нового місця військової служби (до іншої військової частини). Враховуючи, що ОСОБА_1 з 29.04.2022 по 19.10.2023 своїх службових повноважень не виконував без поважних причин, накази командира військової частини НОМЕР_1 № 69 від 29.04.2022, № 36 від 12.06.2022 та № 157 від 26.07.2022.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, ОСОБА_1 перебуваючи у військовій частині з 26.07.2022 по 19.10.2023, будучи відстороненим від виконання службових повноважень, у строк понад один рік, мав можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, суд зазначив, що неможливо було незнати про невиплату грошового забезпечення строком понад один рік і у позивача не існувало перешкод, щоб дізнатися про оскаржувані накази. Тобто, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав у липні 2022 року. Також суд зазначив, що у даному випадку повинна застосовуватися ч. 5 ст. 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, а не ст. 233 КЗпП України
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що із вищевказаними позовними вимогами позивач звернувся до суду першої інстанції у листопаді 2023 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2023  позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення йому копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Підставою для залишення позовної заяви без руху було не подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважності причин пропуску строку та відповідних доказів.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/12714/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. При цьому, у вказаній ухвалі суд зазначив, що позивачем у встановлений судом строк направлено до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками.
Разом з тим, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 по справі № 480/12714/23 позовну заяву залишено без розгляду.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає, що згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Водночас, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).
Аналогічні правила КАС України розповсюджує й під час перегляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях.
На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд вказував у постановах від 11.02.2021 у справі № 140/2046/19, від 10.06.2020 у справі № 620/1715/19, від 23.09.2020 у справі № 640/5645/19, від 03.12.2020 у справі № 817/660/18, від 17.03.2021 у справі № 160/3092/20, від 18.03.2021 у справі № 640/23204/19, від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19, від 14.07.2022 у справі № 380/10649/21, від 09.06.2022 у справі № 160/15960/20, від 05.05.2022 у справі № 420/6134/21 і суд апеляційної інстанції не знаходить підстав застосовувати інший підхід до тлумачення вимог статті 123 КАС України під час розгляду цієї справи.
Зокрема, у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 320/11921/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків.
Так, КАС України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.
Разом з цим, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.
Колегія суддів вважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.
Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що в межах цих правовідносин суд першої інстанції повинен був вжити заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку та вказати інші причини пропуску строку звернення до суду та надати відповідні докази на підтвердження поважності цих причин.
Разом з тим, зі змісту ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження, слідує, що суд першої інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати причини пропуску строку звернення до суду.
Як зазначалося вище, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення йому копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Підставою для залишення позовної заяви без руху було не подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважності причин пропуску строку та відповідних доказів.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/12714/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. При цьому, у вказаній ухвалі суд зазначив, що позивачем у встановлений судом строк направлено до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками.
При цьому, після отримання заяви про усунення недоліків позовної заяви та заявлення позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, в ухвалі про відкриття провадження у справі суд першої інстанції жодної оцінки доводам щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду не надав та фактично питання про поновлення такого строку не вирішував, а лише зазначив про те, що позивачем у встановлений судом строк направлено до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками, у зв`язку з чим адміністративний позов відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та перешкоди для прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі Сумським окружним адміністративним судом відсутні.
В подальшому, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 по справі № 480/12714/23 позовну заяву залишено без розгляду.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, суд першої інстанції повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачам звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку.
Втім, зі змісту спірної ухвали слідує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати підстави поважності пропуску строку звернення до суду, а висновок про відсутність підстав для визнання пропуску строку поважним зроблено без врахування думки позивача.
З огляду на наведене, залишення вказаного позову без розгляду з мотивів відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду колегія суддів визнає передчасним, оскільки обов`язковою умовою для застосування частини третьої статті 123 КАС України є залишення позовної заяви без руху за правилами частини першої цієї ж статті.
З матеріалів справи не вбачається того, що після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі і до моменту постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, судом першої інстанції вживалися заходи (шляхом постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху) щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати причини поважності пропуску строку звернення до суду та надати відповідні докази, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду є передчасним.
Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 по справі № 480/12714/23 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки це питання, в силу приписів ст. 139 КАС України, вирішується судом за наслідками вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 по справі № 480/12714/23 скасувати.
Справу № 480/12714/23 направити для продовження розгляду до Сумського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови складено  10.10.2024.