Справа № 139/377/24
Провадження № 22-ц/801/1963/2024
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року	Справа № 139/377/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний  суд у  складі колегії  суддів: головуючого судді Сала Т.Б.,  суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області 12 липня 2024 року, ухвалене суддею Коломійцевою В.І., повне рішення складено 12 липня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» про розірвання договору оренди землі,
встановив:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі від 25 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» (далі – ТОВ «Рівнянське») щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,1011 га, кадастровий номер 0522886200:04:003:0307.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 25 грудня 2020 року між сторонами було укладено договір оренди, предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,1011 га з кадастровим номером 0522886200:04:003:0307.
19 квітня 2021 року державний реєстратор Мурованокуриловецької селищної ради Пушкар О.М. зареєструвала право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 25 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнянське» строком на 25 років.
Умовами договору передбачено сплату орендної плати у грошовій або натуральній формі. Однак, відповідач не виплатив позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою у 2021, 2022 та 2023 роках, що свідчить про систематичне невиконання орендарем невиконання істотних умов договору.
Наслідком невиконання орендарем умов договору про сплату орендної плати може бути припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди.
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області 12 липня 2024 року позов задоволено.
Розірвано договір оренди землі без номера від 25 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнянське» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1011 га, кадастровий номер 0522886200:04:003:0307.
Стягнуто із ТОВ «Рівнянське» на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Рівнянське» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У скарзі зазначає, що справа була розглянута судом однобічно, з формальним підходом до встановлення обставин справи і такий підхід до встановлення обставин по даній справі кардинально відрізнявся від розгляду аналогічних справ, де підставою та предметом позову були аналогічні правовідносини, які перебувають в провадженні того самого судді та суду. Підстави для звернення до суду відсутні, що не було перевірено судом. Судом не було належним чином перевірено обсяг повноважень адвоката Шоломіцького І.В., яке б надавало йому право на звернення до суду із даним позовом в інтересах свого довірителя з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки. Висновки зроблені судом першої інстанції на підставі обставин, викладених позивачем в позовній заяві, без підтвердження їх належними та допустимим доказами. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ТОВ «Рівнянське» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, встановивши факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з боку відповідача дійшов висновку про наявність підстав для розірвання такого договору.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з урахуванням обставин даної справи та ґрунтується на нормах матеріального права у спірних правовідносинах.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1011 га, кадастровий номер 0522886200:04:003:0307, що слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №376853040 від 01 травня 2024 року (а.с.8).
Вказана земельна ділянка розташована на території Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
25 грудня 2020 року між ОСОБА_1 , орендодавцем, та ТОВ «Рівнянське», орендарем, було укладено договір оренди землі, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1011 гектарів, кадастровий номер 0522886200:04:003:0307, що знаходяться на території Рівненської сільської ради Могилів-Подільського (колись Мурованокуриловецького) району Вінницької області. 
Право оренди земельної ділянки зареєстровано 19 квітня 2021 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, строком на 25 років. Дата державної реєстрації договору 25 грудня 2020 року, дата закінчення дії – 25 грудня 2045 року, з автоматичним продовження дії договору. 
Пунктом 10 вказаного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі (з урахуванням ринкових цін на момент розрахунку) та становить 600 гривень. 
Вноситься орендна плата один раз на рік у такі строки: з 01 вересня до 31 грудня кожного року оренди (п.12 договору).
У пункті 13 договору зазначено, що розрахунки щодо орендної плати можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Пунктом 15 договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,02% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Орендар не несе відповідальність за порушення строків виплати орендної плати у випадку, якщо таке порушення сталося з вини орендодавця, зокрема якщо орендодавець не звернувся до орендаря у визначений термін для отримання орендної плати.
Орендодавець зобов`язаний своєчасно отримувати внесену орендарем орендну плату, при цьому, в разі, якщо Орендодавцем не буде отримано орендну плату з його вини до 31 грудня поточного року, орендар не несе відповідальності щодо неотримання орендної плати вчасно та така несплата не буде вважатись невнесенням орендної плати та/чи простроченням оплати. В будь-якому випадку за орендодавцем залишається право отримати орендну плату в будь-який час, але орендодавець за таких умов не має права вимагати сплати неустойки (п. 32 договору).
Пункт 31 вищевказаного договору визначає право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати, а п. 34 вказує на обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату (а.с.5-7).
ОСОБА_1 , зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди щодо виплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період 2021-2023 років звернувся до суду із позовом про розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати орендарем.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 526 ЦК України,  зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладання договору) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);  дата укладення та строк дії договору оренди;  орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. 
Орендна плата  справляється у грошовій формі.  За  згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у  натуральній формі  має відповідати  грошовому еквіваленту  вартості товарів  за ринковими  цінами на дату внесення орендної плати.  Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.
Пункт д) частини першої статті 141 ЗК України передбачає, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Отже, підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).
За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У даній справі встановлено, що договір оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнянське» укладений 25 грудня 2020 року.
Пунктом 12 вказаного договору визначено, що орендна плата вноситься один раз на рік з 01 вересня до 31 грудня кожного року.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази сплати ТОВ «Рівнянське» орендодавцю ОСОБА_1 орендної плати з моменту укладення договору оренди і до моменту звернення до суду із даним позовом: за 2021, 2022 та 2023 роки.
За клопотанням представника позивача судом першої інстанції ухвалою від 06 червня 2024 року було витребувано від ГУ ДПС у Вінницькій області відомості з державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів у вигляді орендної плати за користування землею ТОВ «Рівнянське» щодо ОСОБА_1 за 2021, 2022, 2023 роки.
ГУ ДПС у Вінницькій області листом від 11 червня 2024 року №7527/5/02-32-12-01-15 на запит суду щодо отримання інформації про доходи за користування землею ТОВ «Рівнянське» ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 по 4 квартал 2023 року повідомило, що відомості з інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відсутні (а.с.40).
При перегляді справи в апеляційному порядку представник відповідача в судовому засіданні не заперечував факт несплати позивачу орендної плати за 2021-2023 роки, однак, поклав на позивача обов`язок вчиняти дії для отримання орендної плати, і за таких обставин звільнив себе від обов`язку сплачувати орендну плату.
Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що ТОВ «Рівнянське» не сплатило орендну плату за 2021-2023 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі №703/2495/21 у справі за подібних правовідносин.
Належних та допустимих доказів виконання своїх обов`язків за договором оренди землі за оспорюваний період ТОВ «Рівнянське» не надало, тоді як ОСОБА_1 позбавлений можливості надати такі докази за їх відсутності у нього.
Заперечуючи щодо позову ТОВ «Рівнянське» зазначало, що позивач зобов`язаний довести відсутність своєї вини у своєчасності отримання орендної плати, надати докази своєчасності звернення до відповідача та докази ігнорування такого звернення.
Представник позивача зазначав, що позивач та інші орендодавці особисто звертались до відповідача за адресою вказаною ним у договорі ( АДРЕСА_1 ), однак, там будь-які уповноважені особи відсутні, поштову кореспонденцію ніхто не отримує, а мобільний не відповідає.
Суд взяв до уваги пояснення сторони позивача, встановивши, що вони частково узгоджуються із наданими стороною відповідача доказами щодо розташування та знаходження посадових осіб ТОВ «Рівнянське» у смт Нова Ушиця Хмельницької області.
Судом першої інстанції також зазначено, що дії відповідача, який уклав у 2020 році договір оренди земельної ділянки із ОСОБА_1 є недобросовісними, оскільки розуміючи для себе обов`язок своєчасного внесення орендної плати та мету, з якою було укладено договір для позивача, він покладаючись на двозначні та не чіткі умови договору оренди, свідомо розраховував на уникнення виконання свого обов`язку, пов`язаного із використанням орендованої землі.
Вказані висновки ТОВ «Рівнянське» жодним чином не спростовані.
Умовами договору оренди землі не встановлено обов`язку орендодавця з`явитись до орендаря для отримання орендної плати або надати банківські реквізити для її безготівкового перерахування.
Доказів того, що ТОВ «Рівнянське» зверталося до орендодавця із заявою (листом) з проханням отримати орендну плату або повідомити банківські реквізити для її перерахування, чи надсилало орендну плату за місцем проживання орендодавця грошовим переказом надано не було.
Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати позивачу орендної плати за договором оренди землі від 25 грудня 2020 року за період 2021-2023 років чи передачу в рахунок орендної плати продукції (надання послуг), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі.
Додані до відзиву на позов копії наказів ТОВ «Рівнінське» за 2021-2023 роки щодо організації виплати орендної плати не підтверджують сам факт вчинення орендарем дій щодо виплати орендної плати позивачу.
В апеляційній скарзі зазначено, що справа була розглянута судом однобічно, з формальним підходом до встановлення обставин справи і такий підхід до встановлення обставин по даній справі кардинально відрізнявся від розгляду аналогічних справ, де підставою та предметом позову були аналогічні правовідносини, які перебувають в провадженні того самого судді та суду. Вказана справа розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, тоді як інші аналогічні справи були розглянуті в порядку загального позовного провадження.
Апеляційний суд відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, оскільки скаржником не зазначено, в чому саме полягає однобічність розгляду справи, зокрема, які вимоги цивільного процесуального законодавства не були виконані судом, які докази не були досліджені судом, які клопотання не були вирішені, тощо.
ТОВ «Рівнянське» скористалося своїм правом на подання відзиву на позов із викладеними в ньому запереченнями щодо позову, і не було позбавлено можливості подати всі наявні у нього докази на підтвердження обставини, на яких ґрунтувалися його заперечення.
В ухвалі про відкриття провадження у справі від 14 травня 2024 року сторонам судом було роз`яснено їх право на подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії вказаної ухвали, а також на заявлення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Однак своїм правом на подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження ТОВ «Рівнянське» не скористалося.
Безпідставними також є доводи скаржника щодо того, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено обсяг повноважень адвоката Шоломіцького І.В., яке б надавало йому право на звернення до суду із даним позовом в інтересах свого довірителя з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Встановлено, що позов в інтересах ОСОБА_2 було подано через підсистему «Електронний суд» адвокатом Шоломіцьким І.В..
На підтвердження повноважень до позовної заяви представником було додано ордер серії АІ №1602455 від 01 травня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №6 від 01 травня 2024 року уповноважив адвоката Шоломіцького І.В. на представлення його інтересів у Мурованокуриловецькому районному суді Вінницької області (а.с.4).
У ч. 2 ст. 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч. 7 ст. 177 ЦПК України).
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:  1) довіреністю;  2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;  3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Відтак, ордер в розумінні наведених положень ЦПК України є самостійним та достатнім документом на підтвердження повноважень представника і суд не мав права вимагати, зокрема, договір про надання правової допомоги, на підставі якого було видано вказаний ордер.
Суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України на законних підставах відкрив провадження у справі.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, тому рішення слід залишити без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» залишити без задоволення.
Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області 12 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                             Т.Б. Сало

Судді                                                                               О.Ю. Береговий

                                                                                     О.В. Ковальчук