КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №760/13244/24                                                                                                                 Суддя І інстанції - Мозолевська О.М.
Провадження № 33/824/4659/2024                                                                                                 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
                                               
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
25 листопада 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024 щодо
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою:                      АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді - штрафу 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп. 
Згідно постанови судді, 21.05.2023 о 05 год. 20 хв. на площі Вокзальній, 1, що в                       м. Києві інспектором патрульної поліції в м. Києві зупинений ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Hyundai» моделі «Sonata», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим відповідно до постанови КМ України від 17.12.2008 №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а також наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.11.2015 під №1413/27858, водію запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, від якого останній відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків судді обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського. Зокрема, апелянт вказує, що у протоколі не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, втім суддя не звернув уваги на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти огляд на вимогу поліцейського. Також апелянт вказує, що суть порушення є незрозумілою, адже складається з двох частин: керував з ознаками наркотичного сп`яніння; відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, як вказує апелянт, є незрозумілим, в чому саме він обвинувачується, в керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи відмові від проходження огляду (невідомо якого). 
Окрім того, апелянт вказує, що оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд він має пройти на вимогу поліцейського та у який спосіб, а отже він не мав можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Також апелянт стверджує, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом. Зокрема, у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від такого огляду, також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.
Апелянт також зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. 
Звертає увагу апелянт й на те, що його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського щодо процедури оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.
Також апелянт зазначає, що посилання у протоколі на порушення ним п. 2.5 ПДР України не ґрунтується на законі, адже цей пункт передбачає відмову від проходження огляду на стан сп`яніння працівника міліції у той час, як сам протокол складав поліцейський. Вказує, що він не порушував п. 2.5 ПДР, оскільки не повинен проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Згідно з протоколом йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння працівниками патрульної поліції, що суперечить п. 2.5 ПДР України, та відповідно виключає в його діях порушення п. 2. 5 ПДР України. Крім того, апелянт вказує, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності.     
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та  просив  її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу  поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте,   ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР  дотримано не було.
Порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5.  ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №730713, згідно якого 21.05.2023 о 05 год. 20 хв. на площі Вокзальній, 1, що в м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Hyundai» моделі «Sonata», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного  сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала.
В  свою  чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.          
Враховуючи сукупність доказів у справі  приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є  безальтернативною.
З  приводу  доводів  апеляційної  скарги  ОСОБА_1 щодо  відсутності  доказів  на  підтвердження  його  винуватості, слід зазначити, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що після того, як ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» до нього підійшли працівники поліції, які в ході спілкування виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, після чого запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, який ОСОБА_1 проходити  відмовився. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у разі відмови від  проходження  огляду, на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що  було  зрозумілим  для  ОСОБА_1 ,  а також останнього було повідомлено, що його відсторонено від подальшого керування транспортним засобом. Після  складання  протоколу  про адміністративне  правопорушення, підписувати його та отримувати його копію ОСОБА_1 відмовився. 
Відеозапис є об`єктивним доказом, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, який забезпечує можливість наочно впевнитись в обставинах справи, а тому такий доказ є належним та допустимим.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння,  спростовуються даними відеозапису, з якого вбачається, як поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога у КНП «КМКНЛ «Соціотерапія», який ОСОБА_1 відмовився пройти, зазначивши, що має на це право. При цьому,  суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була доволі чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, що не ставила під сумнів факт відмови.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: ярко виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, зіниці не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. 
Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і який спосіб він має пройти огляд на вимогу поліцейського є необґрунтованими. 
Що ж стосується доводів апелянта про те, що у протоколі він висловив незгоду з підозрою поліцейського щодо  його  стану, то вони є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 відмовився від пояснень по суті порушення у протоколі, як і відмовився його взагалі підписувати та отримувати копію. 
Неспроможними є й доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі не сформульовано, який саме огляд ОСОБА_1 мав пройти на вимогу поліцейського та у який спосіб, а тому не мав можливості надати однозначну відповідь з огляд на наступне.
Відповідно до п. 1 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з визначеними Інструкцією ознаками такого стану.
         Згідно ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.    
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до зазначених вимог закону ОСОБА_1 після виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, який ОСОБА_1 пройти відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Щодо стосується доводів апеляційної скарги про те, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, то вони не заслуговують на увагу, оскільки огляд поліцейським на місці зупинки транспортного засобу проводиться з використанням спеціальних технічних засобів щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння, а вказані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені поліцейськими у ОСОБА_1 є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я спростовуються матеріалами справи, в яких міститься направлення  на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.05.2024 (а.с.3).
Спростовуються й даними переглянутого відеозапису доводи апелянта про те, що його не відстороняли від керування, з якого вбачається, що поліцейський неодноразово повідомляв водієві, що його відсторонено від керування транспортним засобом та далі він їхати не може. Більш  того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 й  сам підтвердив, що поліцейський роз`яснював, що його відсторонено від керування транспортним засобом. 
Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що посилання у протоколі на порушення ним п.2.5 ПДР України на ґрунтується на законі. 
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.  
Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право на керування транспортним засобом, повинен беззастережно виконати законну вимогу працівника поліції і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, чого не зробив, тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Будь  - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.   
З урахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді - штрафу 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя   
Київського апеляційного суду                                                                                      Л.І. Кепкал