ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 р. 	Справа № 480/3839/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2024, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 05.08.24  по справі № 480/3839/23
за позовом      ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ,    Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області          
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 183750003521 від 09.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи в колгоспі ім. ''Тельмана'' з 08.06.1983 до 11.04.1987 та в Будівельному управлінні № 21 Ямало-Ненецького автономного округу далекої півночі РФ період роботи з 21.03.1996 до 18.02.2000.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатнім страховим стажем позивача. При прийнятті рішення відповідачем не було враховано деякі періоди роботи позивача. Позивач не погодився з мотивами такого рішеня, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 183750003521 від 09.02.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 08.06.1983 до 11.04.1987, з 21.03.1996 до 18.12.2000, з 01.01.2004 до 03.06.2004, з 01.01.2022 до 31.01.2023, з урахуванням зарахованого такого стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву від 03.02.2023 ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,  м. Одеса, 65107, код ЄДРПОУ 20987385), за рахунок бюджетних асигнувань, 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп. витрат по сплаті судового збору.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що за оспорюваний період, а саме роботи в колгоспі ім. ''Тельмана'' з 08.06.1983 до 11.04.1987 дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення, а також відсутня довідка про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум в громадському господарстві.
Також звертає увагу, що згідно Порядку № 637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.
Не має підстав зарахувати періоду роботи з 21.03.1996 по 18.12.2000, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи в Російській Федерації з 01.01.1992 по теперішній час не передбачено чинним законодавством.
З 01.01.2023 Російська Федерація вийшла із Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992.Для української сторони цей міжнародний договір припинив дію 19.06.2023 у відповідності до листа Міністерства закордонних справ від 29.12.2022 №72/14-612-108210. Тому, на осіб які працювали в Росії після 1 січня 1992 року не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку.
Також відповідач наголошує на тому, що відсутні підстави зарахувати періоди роботи позивача з 01.01.2024 по 03.06.2024 та 01.01.2022 по 31.01.2023, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Щодо стягнення судового збору відповідач повідомляє, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону №1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.
Враховуючи наведене вище, відповідач вважає, що суд помилково знайшов підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач 06.02.1963 р.н., що підтверджується записом у паспорті (а.с.6).
Відповідно до записів трудової книжки позивача за № 3-4, 12-15, 28 (а.с.11,12,15):
- 08.06.1983 прийнято на роботу дорожнім працівником в колгосп ім. Тельмана згідно строкового договору;
- 11.04.1987 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового договору;
- 21.03.1996 прийнято на роботу муляром (каменщиком) 4 розряду вахтовим методом Будівельного управління № 21 АООТ "Ямалгазпромстрой" Ямало-Ненецького автономного округу району Крайньої півночі;
- 18.02.2000 звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я;
- 19.07.2000 прийнято на роботу різноробочим другого розряду Липоводолинського райсількомунгоспу;
- 03.06.2004 звільнено з роботи за угодою сторін;
- 15.02.2021 прийнято на роботу на посаду муляра в ТОВ "Бік "Благобуд".
Позивач 03.02.2023 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, що не заперечується сторонами.
За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Одеській області 09.02.2023 було прийнято рішення за № 183750003521 про відмову у призначенні пенсії, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж (а.с.18). У рішенні зазначено вік позивача - 59 років 11 місяців; страховий стаж позивача - 22 роки 1 місяць 26 днів; до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 08.06.1983 до 11.04.1987, з 21.03.1996 до 18.12.2000, з 01.01.2004 до 03.06.2004, з 01.01.2022 до 31.01.2023.
На переконання позивача, йому протиправно не зарахували до страхового стажу деякі періоди його роботи, тому він звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним та скасував спірне рішення, яке не відповідає критеріям правомірності рішення, та зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначені періоди роботи, з урахуванням зарахованого такого стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 03.02.2023 і прийняти рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Нормою ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону про страхування).
Частиною 2 ст. 44 вказаного Закону закріплено, що призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
За статтею 56 Закону ''Про пенсійне забезпечення'' до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Відповідно до ст. 20 Закону про страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат, що здійснюються в натуральній формі. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормою ч. 16 ст. 106 цього Закону передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох сторін, взаємно визнається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність (припинила дію 04.07.2023).
Пунктом 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення закріплено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (припинила дію 19.06.2023).
Відповідно до п. 1.1 Інструкції, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.07.1974 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювати понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підтягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з п. 2.2-2.3 Інструкції заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.5 Інструкції закріплено, що у випадку виявлення неправильних чи неточних записів про роботу, перевід на іншу роботу та інших записів, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був здійснено такий запис.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що при звільненні робітника всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до п.4 Постанови КМУ № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок ведення трудових книжок, в тому числі належне їх заповнення, а також сплата страхових внесків за працівників покладається саме на адміністрацію підприємств. Недотримання правил ведення трудової книжки (недоліки у її формленні) та не сплата страхових внесків може мати негативні наслідки саме для роботодавця, а не для працівника.
Матеріалами справи встановлено, що записи у трудовій книжці позивача за № 3 та 4 засвідчені головою колгоспа ім. Тельмана та скріплені печаткою, містять порядкові номери записів, дати, причини та підстави для їх здійснення. В записі № 4 про звільнення позивача з колгоспу міститься напис виправлення щодо дати наказу про звільнення.
Про невідповідність запису № 4 у трудовій книжці відповідачем не стверджується.
Так, відповідач не надав доказів підроблення позивачем записів у трудовій книжці, зокрема звернень до правоохоронних органів.
Колегія суддів звертає увагу, що Законом України "Про Національний архівний фонд та архівні установи" саме на адміністрацію установи, у випадку її ліквідації, покладено обов`язок після закінчення строків тимчасового зберігання документів передати їх на зберігання відповідним державним архівним установам або іншим місцевим архівним установам.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що згідно інформації з Державного архіву Сумської області Сумської обласної Державної адміністрації, в документах архівного фонду колгоспу ім. Тельмана с. Погожа Криниця Роменського району Сумської області у протоколах загальних зборів членів колгоспу та засідань правління колгоспу за 1983-1987 роки відомостей про прийом у члени колгоспу по договору, звільнення з членів колгоспу, відпрацьовані трудодні гр. ОСОБА_1 та встановлений мінімум трудової діяльності для колгоспників немає (а.с.17).
Враховуючи те, що саме на адміністрацію установи було покладено обов`язки, як належного ведення трудових книжок працівників, так і передачу до архіву документів про свою діяльність, а позивач не повинен нести негативні наслідки від такого невиконання роботодавцем своїх обов`язків, колегія суддів дійшла висновку, що запис у трудовій книжці позивача за № 3 хоча і містить посилання на наказ, який за датою пізніше дати прийняття позивача на роботу, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 08.06.1983 до 11.04.1987.
Щодо періоду роботи позивача в РФ з 21.03.1996 до 18.02.2000, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідачем неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача вказаний період, оскільки, як у цей період, так і на момент прийняття спірного рішення, були чинні міжнародні угоди між Україною та РФ, за якими такий стаж повинен бути зараховано на підставі записів № 12-13 трудової книжки позивача. Тим більш, згідно довідки Будівельного управління № 21 АООТ "Ямалгазпромстрой" Ямало-Ненецького автономного округу району Крайньої півночі № 128 від 27.04.2000 позивачу у періоди з березня 1998 до грудня 1998 та з квітня 1999 до грудня 1999 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, з якої здійснені відрахування до Пенсійного фонду РФ в установлених тарифах (а.с.16).
Крім того, період роботи позивача 01.01.2004 до 03.06.2004 та з 01.01.2022 до 31.01.2023 також неправомірно не зараховано позивачу до страхового стажу, оскільки позивач не несе відповідальності за несплату страхових внесків роботодавцем. Несплата страхових внесків може мати відповідальність саме для роботодавця, а контроль за таким здійснюють відповідні державні органи. При цьому, суд вважає не зарахованим період саме з 01.01.2004, оскільки відповідачем у рішенні не зазначено місяця 2004 року який ним не зараховано.
Відповідачем не надано доказів вчинення дій щодо отримання довідок від колишніх роботодавців позивача. Перекладання обов`язку доказування, в тому числі надання відомостей, здійснення виправлень у трудовій книжці, сплата страхових внесків, тощо на позивача є неправомірним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання пенсії.
Також, відповідач розуміючи, що правовідносини з РФ фактично не здійснюються, взагалі не роз`яснив позивачу реального алгоритму усунення недоліків.
Порушення роботодавцями позивача законодавства щодо оформлення трудової книжки та щодо сплати страхових внесків, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача, а отже не можуть впливати на його право на пенсійне забезпечення.
Щодо доводів відповідача стосовно відсутні підстави зарахувати періоди роботи позивача з 01.01.2024 до 03.06.2024 та 01.01.2022 до 31.01.2023, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків, колегія суддів виходить з наступного.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за такі періоди не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.
Так, з огляду на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, від 27.03.2018 в справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, колегія суддів зазначає, що за змістом зазначених норм Закону № 1058-IV обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника і відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії, а тому позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.
Фактично, внаслідок невиконання роботодавцями позивача обов`язку зі своєчасного подання звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), чи їх сплати, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час служби, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування до загального стажу його роботи періодів його фактичної роботи на підприємствах Російської Федерації.
Колегія суддів зауважує, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 183750003521 від 09.02.2023 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 08.06.1983 до 11.04.1987, з 21.03.1996 до 18.12.2000, з 01.01.2004 до 03.06.2004, з 01.01.2022 до 31.01.2023, з урахуванням зарахованого такого стажу.
Крім того, враховуючи наведені вище висновки, а також те, що в даному випадку права позивача є порушеними відповідачем, але прийняття рішення на користь останнього щодо призначення пенсії за віком належить до повноважень територіального органу Пенсійного фонду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву від 03.02.2023 ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення.
Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судового збору, слід вказати таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, то витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача на загальну суму 1073,60 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 року по справі № 480/3839/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 по справі № 480/3839/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва