ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/19891/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року (суддя Ремез К.І.) у справі №160/19891/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                    В С Т А Н О В И В:      

ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та скасувати рішення від 11.07.2024 № 047150027792 про відмову у призначені, нарахуванні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 на підставі її заяви від 03.07.2024; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести призначення, нарахування та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 згідно з її заявою від 03.07.2024. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно з рішенням відповідача в призначенні пільгової пенсії позивачці було відмовлено, з підстав недосягнення необхідного пенсійного віку та відсутності необхідного стажу роботи за списком №1. Позивачка посилалась на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, яким зміни до статті 13 Закону №1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року у задоволені позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що для призначення пенсії за списком №1 необхідно мати стаж роботи за вказаним списком 7 років 6 місяців, в той час як  позивач має відповідного стажу 6 років 7 місяців 12 днів відповідно до довідки  №55-1067 від 22.06.2024, інших доказів наявність достатнього пільгового стажу позивачем не надано. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 03.07.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.07.2024 № 047150027792, за результатами розгляду заяви, було відмовлено в призначенні пенсії.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: Розглянувши всі документи, призначити пенсію за віком Список №1 неможливо, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 не досягла стажу та віку необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, підставою для відмови позивачці у призначені пенсії за списком №1 стала відсутність у останньої на день звернення для призначення такої пенсії 50 років та стажу роботи за списком №1 – 7 років 6 місяців. Саме оцінка таким доводам відповідача щодо відмови у призначенні пенсії є предметом розгляду цієї справи. 
Щодо досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, позивач вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.
За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2  ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої пільгова пенсія призначається після досягнення 50 років. Оскільки на час звернення позивачки за призначенням  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй пільгової пенсії відсутні.
З приводу таких позицій сторін суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін  Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а»      статті 13 Закону № 1788-ХІІ      вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років – з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Таким чином з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року   та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції   Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020    у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають      Конституції України      (є неконституційними), стаття      13, частина друга статті      14, пункти «б» - «г» статті   54 Закону № 1788-XII   зі змінами, внесеними      Законом №213-VIII      (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного   Рішення    застосуванню підлягають стаття      13, частина друга статті      14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII      в редакції до внесення змін      Законом № 213-VIII      для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а»   статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
У межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, що відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. 
В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами      Закону №1788-ХІІ      з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та    Законом      № 1058-ІV      - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному.        Таке регулювання порушує вимогу «якості   закону», передбачену        Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод     від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми   Закону № 1788-ХІІ      з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не      Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі      №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За таких обставин відповідач у спірному рішенні протиправно відмовив позивачу у призначені пенсії за списком, посилаючись на недосягнення останнім 50 річного віку. 
Щодо відсутності необхідного стажу за списком №1, слід зазначити наступне.
Як вже було зазначено раніше, однією з умов для призначення пенсії за списком №1 є стаж роботи за таким списком не менше 7 років 6 місяців.
Суд першої інстанції зазначив, що позивачка має за списком №1 стаж роботи 6 років 7 місяців 12 днів відповідно до Довідки №55-1067 від 22.06.2024  ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
До такого страхового стажу віднесено роботу позивачки з 05.01.2007 по 17.08.2013 на посаді машиніст крану  металургійного виробництва, зайнятих на гарячих роботах на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що судом першої інстанції не було враховано період роботи з 20.02.2002 по 28.10.2005 в фасувальноливарному цеху машиністом крана металургійного виробництва (обрубка) 3, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 
Колегія суддів зазначає, що машиністи кранів металургійного виробництва, зайняті на гарячих ділянках робіт (1040100а-13792) віднесені до посад за списком №1. 
Відповідачем в спірному рішенні такий період не враховано, та не зазначено підстав щодо його неврахування. 
Також вказана обставина залишена судом першої інстанції поза увагою, водночас зарахування такого періоду до роботи позивачки за списком №1 наддасть останній змогу отримати пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, позивачем не заявлялася  позовна вимога щодо зарахування періоду роботи з 20.02.2002 по 28.10.2005 в фасувальноливарному цеху машиністом крана металургійного виробництва (обрубка) 3 до пільгового стажу за Списком №1. 
Крім того як зазначено раніше, такому періоду роботи взагалі не було надано оцінку відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення від 11.07.2024 №047150027792 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому належним в даному випадку способом відновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання  Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду. 
Також колегія суддів наголошує, що в спірному випадку права позивача порушено саме рішенням від 11.07.2024 № 047150027792, а не діями, як останній зазначає в позові. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову. 
У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір 1211,20грн. (за подачу позову) та 1816,80 грн. (за подачу апеляційної скарги). 
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року у справі №160/19891/24 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області   від 11.07.2024 № 047150027792.
Зобов`язати  Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1   про призначення пенсії за Списком №1 та прийняти відповідно рішення за результатами розгляду такої заяви, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції. 
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області           судовий збір у розмірі 3028,00грн. (три тисячі двадцять вісім грн. нуль копійок).
Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України. 

         Постанова складена у повному обсязі 05.12.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк