УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6165/24         Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В. 
Категорія 44         Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М.,
з участю секретаря
судового засідання         Кузьменко А.О. 
розглянувши у  відкритому судовому  засіданні в  м. Житомирі цивільну  справу №295/6165/24 за позовом ОСОБА_1 до  Держави Україна  в особі  Головного управління  Пенсійного фонду  України в  Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди 
за апеляційними  скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Державної казначейської служби України
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.
встановив:
У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його користь моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю органу державної влади, в розмірі 419 438,06 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України.
На обґрунтування позову зазначав, що 23 вересня 2013 року він був звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу, є особою з інвалідністю 2 групи, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказував, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зазначав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року в справі №240/13902/21 його позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та не виплати із 01.12.2020 підвищення до пенсії йому як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 01.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії йому як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.
Вказане рішення суду 10.01.2022 набрало законної сили і на його виконання Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі чого відкрито виконавче провадження №68607640.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання вказаного судового рішення було проведено йому перерахунок пенсії, однак виплата коштів за період з 01.12.2020 по 31.05.2022 років в сумі 207 338,00 грн. не здійснена.
Також вказував, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №240/42957/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з 01 грудня 2019 року. Вказане рішення набрало законної сили 24 червня 2022 року і на його виконання Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, на підставі якого 16 березня 2023 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №71301322. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання вказаного судового рішення було проведено йому перерахунок пенсії, однак виплата коштів за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 років в сумі 110 603, 93 грн. не здійснена.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року у справі №240/18302/22 його адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження позивачу пенсії максимальним розміром, зобов`язано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.12.2020 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум. 13 березня 2023 року судове рішення набрало законної сили і на підставі виконавчого листа, виданого йому 17 квітня 2023 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження №71751408 від 08 травня 2023 року.
Боржником тривалий час рішення не виконувалося, тому 10 жовтня 2023 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №240/18302/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зобов`язано відповідача провести виплати пенсій з урахуванням проведеного перерахунку.
Згідно проведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахунку невиплачених пенсій за судовими рішеннями заборгованість становить 419 438,06 грн. 
Позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, однак вказані рішення суду не виконані в частині виплати заборгованості. 
Вказував, що такими неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з цим загострились його хвороби та погіршився стан його здоров`я, він вимушений був звертатись за медичною допомогою до лікувальних установ. Тривалий час перебував у психологічній напрузі, оскільки для реалізації свого права на пенсію був вимушений неодноразово звертатись до суду за захистом порушених прав, в подальшому з листами до відповідача, тобто вживав додаткові заходи для відновлення порушеного права, внаслідок неправомірних відписок зазнав душевних переживань. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь   ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 10 000,00 грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 89 ЦПК України. Вказує, що на виконання рішень по справах №240/13902/21, №240/42957/21, 240/18302/22 ними нараховано доплату по перерахунку за рішеннями. Виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень, які виділяються Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику після виділення коштів для виплати. Виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення, може бути здійснена лише за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.
Вказує, що виплата різниці між попередньо обчисленим розміром пенсії та на виконання вищезазначених рішень суду буде проводитись в порядку черговості після виділення коштів на виплату заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень. Облік судових рішень, які набрали законної сили, здійснюється Пенсійним фондом України згідно підсистеми «Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України», що наповнюється його територіальними органами.
Зазначає, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсії, призначених за пенсійними програми, та дефіциту коштів Пенсійного фонду». Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.
Крім того вказує, що з 01 квітня 2021 року набрала чинності постанова КМУ від 16 грудня 2020 року №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», якою вносяться зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженому постановою КМУ від 30 серпня 1999 року №1596. Пунктом 3 Постанови закріплено, що Пенсійному фонду України до 1 квітня 2021 року провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій. Також даною Постановою внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23 липня 2014 року №280, відповідно до якого Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплат пенсій. Отже, з 1 квітня 2021 року функції з фінансування виплати пенсій покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи. Тому, відсутність у Головного управління повноважень щодо виплати пенсії (виплати заборгованості на виконання судового рішення) унеможливлює визнання протиправним дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання даного рішення суду. На даний час бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено. Тому, враховуючи викладене, збільшення видатків на фінансування вказаної бюджетної програми Міністерством соціальної політики України відповідно Пенсійного фонду України на даний час не проведено. Вважає, що ними забезпечено вжиття всіх належних та конкретних заходів для повного і неухильного виконання рішення суду.
Зазначає, що немає законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників», який затверджений постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів – з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників – у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). 
Також вказує, що позивачем не надано доказів, які б дозволяли суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, а також доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між неправомірними діями Управління та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями позивача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки дії Управління є правомірними та вмотивованими.
Державна казначейська служба України 06 серпня 2024 року також подала апеляційну скаргу, в якій, не погодившись із оскаржуваним рішенням в частині встановлення способу та порядку його виконання, просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати абзац 2 резолютивної частини рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23.07.2024.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 в справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18) та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі №607/5841/17 (провадження №61-29065св18) від 18.11.2020 у справі №554/5980/18 (провадження №61-7636св19) від 15.06.2022 у справі №398/2910/20 (провадження №61-934св22), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.02.2022 у справі №757/6203/21-ц (провадження №61-20656св21) від 23.02.2022 у справі №757/23994/20-ц від 28.04.2022 у справі №464/5200/19 від 25.01.2023 у справі №757/4091/20-ц висловлена правова позиція, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду.
Вказує, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому у таких справах резолютивні частини рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відтак рішення суду не має містити відомостей щодо джерела списання - Єдиного казначейського рахунку, а належне виконання рішення суду першої інстанції можливе лише у механізмі передбаченого п.п.35-40 постанови КМУ від 03.08.2011 №845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», а саме шляхом стягнення коштів з державного бюджету.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області скористалось своїм правом та подало відзив апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники правом подати відзив на апеляційні скарги не скористалися.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській областіу судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. 
Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлені належним чином.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність пов`язується з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією довідки огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №549473 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , термін дії якого до 30.11.2024 (а.с.7,8).
З постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 10.02.2022 вбачається, що відкрито виконавче провадження ВП № 68607640 з виконання виконавчого листа №240/13902/21, виданого 25.01.2022 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (а.с.9).
Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 16.03.2023, відкрито виконавче провадження ВП № 71301322 з виконання виконавчого листа № 240/42957/21, виданого 11.11.2023 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання внутрішніх справ України по Житомирській області» від 15.07.2021 №33/26/117-1727, з урахуванням проведених виплат (а.с.10).
Згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 08.05.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 71751408 з виконання виконавчого листа №240/18302/22, виданого 17.04.2023 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.12.2020  ОСОБА_1  перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум (а.с.11).
Згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протягом 30 днів подати до Житомирського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення у справі №240/18302/22 (а.с.13).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 01.02.2024 зареєстровано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 382 КК України за фактом не виконання службовими особами ГУПФ України в Житомирській області рішень Житомирського окружного адміністративного суду про перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії (а.с.14).
Згідно звіту про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду нараховані доплати до пенсій ОСОБА_1 на виконання рішень Житомирського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №240/13902/21, від 24.05.2022 у справі №240/42957/21, від 20.01.2023 у справі №240/18302/22, що становить 419 488,09 грн. (а.с.15-20).
Відповідно до листів-відповідей на неодноразові звернення ОСОБА_1 до ГУПФ України в Житомирській області з листами-вимогами про виплату нарахованої доплати до пенсії згідно рішень суду, які є ідентичними за змістом №19457-17663/Г-02/8-0600/23 від 26.05.2023, №21295-19348/Г-02/8-0600/23 від 08.06.2023, №№21487-19662/Г-02/8-0600/23 від 09.06.2023, №23739-23848/Г-02/8-2800/23 від 20.06.2023, №22481-21006/Г-02/8-0600/23 від 21.06.2023, №2800-030201-8/56597 від 09.10.2023, №38893-38274/Г-02/8-0600/23 від 01.11.2023, №40163-39937/Г-02/8-0600/23 від 10.11.2023, №40627-40267/Г-02/8-0600/23 від 15.11.2023, №2800-030201-8/68024 від 30.11.2023, №42692-42191/Г-02/8-0600/23 від 05.12.2023, №560-45813/Г-02/8-0600/23 від 07.01.2024, №2800-030201-8/12354 від 27.02.2024, №8039-10926/Г-03/8-2800/24 від 05.03.2024, №8573-6205/Г-02/8-0600/24 від 27.03.2024, уповноваженими особами ГУПФ України в Житомирській області, Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання рішень суду проведені перерахунки пенсії, виплати не проводяться у зв`язку з відсутністю фінансування та будуть проведені в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету України (а.с.22-43).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка полягає в невиплаті протягом тривалого часу належних позивачу пенсійних виплат. Також внаслідок такої неправомірної бездіяльності позивачу завдані душевні страждання, порушено звичайний спосіб його життя, завдано психоемоційне хвилювання, погіршився стан його здоров`я, тобто ОСОБА_1 завдано моральну шкоду. Тривале невиконання рішень суду про виплату пенсійних коштів позивачу безумовно мало на нього негативний вплив, спричинило йому негативні емоції. Отже, протиправна бездіяльність відповідача знаходиться в причинному зв`язку з заподіяними позивачу душевними стражданнями.
Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст.16 ЦК України).
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
Визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди у 10 000,00 грн. відповідає принципам розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, недоведеності причинного зв`язку між неналежним (на думку позивача) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, не спростовують висновків суду першої інстанції. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки у зв`язку з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, встановленою судовим рішенням, та тривалим його невиконанням, позивачу довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.
За таких обставин, не є слушними доводи апеляційної скарги про те, що невиконання судового рішення за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Однак, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України заслуговують на увагу, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Отже, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 215/3408/18.
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 зазначено, що «кошти Державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснене безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України».
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Державної казначейської служби України підлягають до часткового задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2024 року - зміні шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.»
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2024 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
Рішення суду в решті задоволених позовних вимог залишити без змін.         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді