КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Єдиний унікальний номер справи № 758/9696/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/15191/2024
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
02 грудня 2024 року                                                                                               м. Київ  
            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     - Мережко М.В.,
суддів                          - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
            секретар                      - Кролівець О.В.,  
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
В с т а н о в и в :
 
У жовтні 2022 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 19 квітня 2019 року укладено Договір про іпотечний кредит № K3G0GK0000000001. 
Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 844 279,56 грн строком до 19 квітня 2039 року, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 
Однак, ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Позивачем 06 червня 2022 року було направлено на адресу відповідачки лист-вимогу щодо усунення порушень умов договору, 02 серпня 2022 року листа повернуто відправнику згідно даних трекінгу з сайту «Укрпошти», 10 серпня 2022 року було отримано сповіщення від «Укрпошти» про повернення листа відправнику. Протягом 60 днів відповідачкою не було вжито заходів щодо усунення наявних порушень умов договору.
Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 10 жовтня 2022 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 373 001,87 грн.
На підставі викладеного позивач АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за кредитним договором № K3G0GK0000000001від 19 квітня 2019 року у розмірі  373 001,87 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 328 721,53 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 44 280,34 грн.
В лютому 2024 року представником відповідачки - адвокатом Богуш М.К. був поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази отримання  ОСОБА_1 вимоги банку, а оскільки письмова вимога АТ КБ «Приватбанк» не отримана відповідачем, у позивача відсутнє право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Згідно надісланої позивачем вимоги від 06 червня 2022 року відповідачці необхідно повернути банку загальну суму заборгованості в розмірі 350 788,12 грн, з яких - 328 721,53 грн тіло кредиту та 22 066,59 грн - відсотки. Однак позивачем заявлені позовні вимоги про заборгованість в сумі 373 001,87 грн, з яких: 328 721,53 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 44 280,34 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В матеріалах справи відсутні докази того, що на адресу відповідачки направлялась вимога банку про стягнення 44 280,34 грн. Оскільки після пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення відсотків в розмірі 44 280,34 грн.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, а саме, не взяв до уваги надані позивачем докази, не оцінив їх у сукупності, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачка  ОСОБА_1  у встановлений судом строк не скористалася.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Рожко С.М. взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та представник відповідачки  ОСОБА_1 - адвокат Богуш М.К. взяла участь у судовому засіданні в залі судового засідання.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких  підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 19 квітня 2019 року укладено Договір про іпотечний кредит № K3G0GK0000000001. 
Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 844 279,56 грн строком до 19 квітня 2039 року, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Відповідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Позивачем 06 червня 2022 року було направлено на адресу відповідачки лист-вимогу щодо усунення порушень умов договору, 02 серпня 2022 року листа повернуто відправнику згідно даних трекінгу з сайту «Укрпошти», 10 серпня 2022 року було отримано сповіщення від «Укрпошти» про повернення листа відправнику. 
Велика палата Верховного Суду у Постанові від 26 липня 2023 року N1 759/5454/19 зазначає, що у справі, рішення в якій переглядаються, апеляційний суд установив, що банком на адресу іпотекодавця було направлено повідомлення-вимогу від 10 квітня 2018 року про обов`язок достроково сплатити заборгованість за кредитним договором та попереджено про наслідки невиконання. Проте у справі відсутні докази вручення повідомлення-вимоги боржниці. Відповідно до матеріалів справи поштове відправлення повернулося без вручення адресату за сплином строку зберігання, що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних Дій. Такий висновок апеляційного суду є правильним, а тому з ним погоджується й Велика Палата Верховного Суду. А доводи касаційної скарги про необов`язковість особистого вручення повідомлення-вимоги боржнику з посиланням на пункт 6.2 іпотечного договору не можна вважати обґрунтованими, оскільки така домовленість сторін не спростовує обов`язку реєстратора перед здійсненням відповідних процедур отримати документ, що підтверджує факт отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки за Договором про іпотечний кредит № КЗС0СК0000000001 станом на 10 жовтня 2022 року складає 373 001,87 грн, з яких 328 721,53 грн  - заборгованість за кредитом; 44 280,34 грн  - заборгованість по відсоткам за користуванням кредиту.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов кредитного договору вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Згідно із п. 5.3.3. договору відповідач зобов`язаний у разі порушення умов цього договору та/або Іпотечного договору, на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих процентів за користуванні кредитними коштами, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених умовами цього договору.
Згідно із п. 5.2.4. Договору визначено право позивача вимагати від відповідача дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом понад трьох місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, скориставшись правом вимоги позивач надіслав на адресу відповідачки повідомлення-вимогу про усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі від 06 червня 2023 року за №30.1.0.0/2-0419КЗС081СР. У повідомленні-вимозі банк повідомляє ОСОБА_1 про затримку сплати позичальником чергового платежу за кредитним договором більше ніж за три календарні місяці, у зв`язку з чим станом на 06 червня 2022 року прострочена заборгованість складає 2441,92 грн, яка є заборгованістю за відсотками. Загальний розмір заборгованості за кредитом становить 350 788,12 грн, 22 066,59 грн - відсотки. Письмових доказів про дату отримання позичальником даної вимоги, матеріали справи не містять.
Пунктом 5.2.4. договору, що кореспондується із ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено право Кредитодавця вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом понад 3 (трьох) місяців.
З вимоги АТ КБ «Приватбанк» від 06 червня 2022 року, вбачається, що в ній відсутній розрахунок заборгованості, не обґрунтовано розмір та строки за які заборгованість утворилась. Також позивачем долучено до матеріалів справи роздруківки з сайту Укрпошти з відстеження поштових відправлень, які містять інформацію що листи за №4931700294380, №4931700294399 не були врученні адресату і повернулися у зв`язку з закінченням строків зберігання.
Встановлено, що позивачем вимогу від 06 червня 2022 року було направлено на адресу відповідачки повідомлення-вимогу № 30.1.0.0/2-0419КЗС081СР щодо усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі. Згідно даних трекінгу з сайту «Укрпошти» 02 серпня 2022 року повідомлення-вимога повернута відправнику, тобто матеріалами справи підтверджується факт не отримання відповідачкою вимоги банку. Отже, оскільки письмова вимога банку не отримана ОСОБА_1 , у позивача відсутнє право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості.
Згідно надісланої позивачем вимоги від 06 червня 2022 року відповідачці необхідно повернути банку загальну суму заборгованості в розмірі 350 788,12 грн, з яких: 328 721,53 грн - тіло кредиту; 22 066,59 грн - відсотки. Однак позивачем заявлені позовні вимоги про заборгованість в сумі 373 001,87 грн, з яких: 328 721,53 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 44 280,34 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
В матеріалах справи відсутні докази того, що на адресу відповідачки направлялась вимога банку про стягнення 44 280,34 грн.
Таким чином, оскільки після пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення відсотків в розмірі 44 280,34 грн. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
Відповідачка заперечує факт виникнення у неї заборгованості, пояснюючи, що пред`явивши 06 червня 2022 року досудову вимогу про дострокове повернення кредиту до неї, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України), а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до дати подання позову до суду. Також у позивача право вимоги про дострокове погашення заборгованості не виникло, строк дії кредитного договору не закінчився, отже вимога щодо стягнення строкової заборгованості за договором не підпадає задоволенню.
Суд приймає до уваги вказані заперечення відповідачки, оскільки вони підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
За нормою частини 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Жодних доказів на спростування доводів відповідачки позивачем суду не надано.
Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що ОСОБА_1 , як боржником у кредитному зобов`язанні, вжито всіх заходів щодо належного виконання зобов`язання перед позивачем.
Доводи апеляційної скарги позивача повторюють доводи позовної заяви, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням передчасності позовних вимог, обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду  є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування  відсутні.
Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,
 
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.    
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили  з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2024 року.
 
Головуючий:   
                                                       
Судді: