УХВАЛА 
 
20 грудня2024 року
м. Київ
 
справа № 554/9332/23
 
провадження № 61-15291ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2024 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2024 року у позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.
 
Постановою Потавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2024 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн компенсації моральної шкоди.
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 
2024 року залишено без змін.
 
У листопаді 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2024 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                  від 04 грудня 2024 року його касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2024 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
Однак недоліки касаційної скарги заявником не усунуто.
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
В уточненій редакції касаційної скарги відсутнє посилання на конкретний підпункт частини другої статті 389 ЦПК України, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводячи конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України. Зміст уточненої касаційної скарги свідчить про те, що в ній процитовано норми матеріального права, фактичні обставини справи, практику Верховного Суду, а також посилається на правові позиції Верховного суду України та постанови Пленуму Верховного суду України, що не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Зокрема не є виконанням приписів процесуального законодавства щодо зазначення у змісті касаційної скарги підстав (підстави) касаційного оскарження вказівка на те, що суд не з`ясував усіх фактичних обставин справи, не надав належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи та обставинам та не врахував наведену заявником практику Європейського суду з прав людини.
 
Посилання у касаційній скарзі виключно на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 20 грудня 2024 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 слід вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2024 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     Р. А. Лідовець