КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2024 року
 
справа № 760/18783/20
                         
провадження № 22-ц/824/5368/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.
при секретарі: Бобко К.М.
  
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: Акціонерне товариство «Українська залізниця», 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року, постановлене під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця»  про зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому, з урахуванням доповнень поданих 26.01.2021 року, просив: визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 03.09.2020 № 1762/ос «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення».
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач ОСОБА_1 посилався  на наступне.
06 травня 2020 року позивач звернувся до в.о. Голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою щодо припинення дії безстрокового трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП, яка отримана АТ «Укрзалізниця» 12.06.2020 року, що підтверджується підписом представника АТ «Укрзалізниця» на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 3850001601753, а також листами від АТ «Укрзалізниця».
Позивач вказує, що станом на 31 серпня 2020 року його не було ознайомлено з наказом про звільнення із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому вважає, що його права порушено.
Позивач посилається на те, що саме така підстава для звільнення була обрана ним з огляду на систематичне порушення трудових прав з боку роботодавця, зокрема: 29.12.2015 року до дати написання заяви він працював на посаді начальника Департаменту електропостачання АТ «Українська залізниця», що підтверджується наказом ПАТ «Українська залізниця» від 29.12.2015 №240/ос та листами АТ «Українська залізниця». За час перебування на посаді начальника Департаменту електропостачання він не мав дисциплінарних стягнень, натомість отримував преміальні виплати та заохочення.
Рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 22.03.2017 та наказом від 03.04.2017 №205 Департамент електропостачання ПАТ «Укрзалізниця» ліквідовано.
Позивач зазначає, що з даним наказом його не ознайомлено, що підтверджується Актом ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04.06.2018 № 05-21/4 в частині дослідження питань, що були порушені у його зверненні до Держаудитслужби від 12.03.2018 (вх. від 14.03.2018 №Л-324). Лише листом від 27.03.2018 № ЦЦУП-11/62 АТ «Укрзалізниця» повідомило, що рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 22.03.2017 та наказом від 03.04.2017 №205 Департамент електропостачання АТ «Укрзалізниця» ліквідовано, а посада начальника Департаменту електропостачання, яку обіймає позивач, вилучена із штатного розпису. При цьому, в листі зазначено, що попередження про скорочення посади позивач отримає в установленому законодавством порядку.
Позивач наголошує, що внаслідок вказаних вище дій протягом періоду з 01.07.2017 по 10.10.2018 його посадові обов`язки не були визначені, він не мав виділеного робочого місця, а інформацією про місце збереження особистих речей, що знаходились у його кабінеті, він не володіє по цей час. Після звернення до в.о. Голови Правління від 08.10.2018 року щодо посадових обов`язків та робочого місця позивачу було надано Посадову інструкцію, в якій зазначено посаду «начальник Департаменту електропостачання».
Позивач посилається на те, що відповідачем протягом тривалого часу, не проводився облік робочого часу, а як наслідок не своєчасно нараховувалась, або в загалі не нараховувалась заробітна плата та інші виплати. Зокрема з липня 2018 до жовтня 2018 (включно) він не міг отримати належний розрахунок заробітної плати.
08.11.2018 позивач звернувся до Директора філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця» листом (вх. від 08.11.2018 № ЦН 15/182) щодо надання йому Табелю обліку використання робочого часу по Департаменту електропостачання ПАТ «Укрзалізниця» за період липень - жовтень 2018 року.
13.11.2018 позивачем отримано відповідь (лист від 12.11.2018 №1412), що за період з липня по жовтень 2018 року табелі обліку використання робочого часу по Департаменту електропостачання на начальника Департаменту ОСОБА_1 до бухгалтерії не надходили.
Листом від 17.04.2019 №ЦУПП-9/424 АТ «Укрзалізниця» у відповідь на адвокатський запит від 09.04.2019 № 1-22-2019, надано копії Табелів обліку використання робочого часу по Департаменту електропостачання, в т.ч. за жовтень 2018 року, певні періоди робочого часу не обліковувались роботодавцем, відповідно, позивач не отримував заробітну плату за них.
Разом з тим позивачем зазначено, що з 08.10.2018 по 19.10.2018 він був присутній на роботі, що підтверджується проведеними у цей період зустрічами, зокрема з в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» Євгеном Кравцовим, членами правління АТ «Укрзалізниця» Марчеком Желько та Ремігушем Пашкевичем , Директором з управління персоналом та соціальної політики Козаком Є.В. , директором Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Василигою Л.В. , Директором з інфраструктури Черницьким Р.Р . Крім того, в цей час він отримав для ознайомлення Посадову інструкцію в приміщенні директора департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Василигою Л.В. , на наступний день, після ознайомлення повернув Посадову інструкцію начальнику відділу кадрів Шарі С.М. , та за адресом АДРЕСА_1 пройшов ввідний інструктаж. Проте, вищевказаний період, не був облікований роботодавцем як відпрацьований робочий час.
Позивачем пояснено, що з лютого по червень 2019 АТ «Укрзалізниця» не проводило ніяких виплат та не сплачувало за нього Єдиний соціальний внесок, про що свідчили дані на сайті ПФУ у його персональному кабінеті, роботодавцем виплачувалась заробітна плата у розмірі, меншому за встановлений для аналогічних посад, з 01.04.2018. Так, зокрема, листом АТ «Укрзалізниця» від 13.06.2018 №111ТУП- 11/167 Адвокатське об`єднання «АСТУ ЛЕКС» проінформовано, що з 01.04.2018 начальнику Департаменту електропостачання ОСОБА_1. штатним розписом апарату управління АТ «Укрзалізниця», що затверджений рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 03.05.2018, встановлений посадовий оклад у розмірі 13 388 грн.
Позивач наголошує, що 25.01.2019 ним отримано лист від АТ «Укрзалізниця» від 09.01.2019 № ЦЦІ-15/3, в якому повідомлено, що відповідно до наказу від 08.11.2018 №2180/ос йому встановлюються зміни в умовах праці, проте, письмово з наказом він не ознайомлений.
Позивачем зазначено, що відповідачем також систематично порушується його право на відпочинок, зокрема, 15.07.2019 він звернувся до голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою щодо надання відпустки з 02.09.2019, заява була відправлена поштою та отримана АТ «Укрзалізниця» 17.07.2019, проте, АТ «Укрзалізниця» було перераховано плату за час відпустки 02.09.2019, тобто в перший день відпустки.
Також систематично порушується його право на участь в судових засіданнях, оскільки як потерпілий у кримінальному провадженні №12016100090008388 від 19 липня 2016 року, 24.01.2020 та 15.02.2020 він приймав участь в засіданні Київського апеляційного суду, відповідними листами він інформував про це керівництво АТ «Укрзалізниця» та надав відповідні підтверджуючи документи. У додатках до листа АТ «Укрзалізниця» від 26.06.2020 №ЦЦУП-9/346 Адвокатське об`єднання «Універсальний правовий центр» отримав табелі обліку використання робочого часу по Департаменту електропостачання АТ «Укрзалізниця» за січень та лютий 2020 року. 24.01.2020 та 15.02.2020 оформлено як відсутність на робочому місці з нез`ясованих обставин.
Позивача вважає, що АТ «Укрзалізниця» систематично порушує не лише його права, але й права інших працівників, так 15.04.2019 по справі № 461/605/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв рішення про незаконне та безпідставне звільнення директора регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з боку керівництва АТ «Укрзалізниця».
Позивач наголошує, що перелічені вище факти стали підставою для його звернення до в.о. Голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою щодо припинення дії безстрокового трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП.
27.05.2020 позивач отримав лист від 20.05.2020 №ЦІДУП 11/131, яким також підтверджується, що заяву про звільнення від 06.05.2020 б\н щодо розірвання трудового договору з АТ «Укрзалізниця» відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України отримано. Цим листом позивача було запрошено до керівництва АТ «Укрзалізниця» відповідно до діючого законодавства з метою розгляду заяви.
Позивач зауважує, що чинним законодавством не передбачено додаткові дії по розгляду заяви про припинення трудових відносин. 03.06.2020 о 16-15 він прибув до головного офісу АТ «Укрзалізниці» за адресом м.Київ, вул. Єжі Гедройца, 5 з метою ознайомлення з наказом про звільнення, однак, його пропуск був заблокований, він зателефонував директору з управління персоналом та соціальної політики Синякову І.О. щодо свого прибуття з метою ознайомлення з наказом про звільнення. Директор з управління персоналом та соціальної політики Синяков І.О. запросив до себе, а коли дізнався про відсутність у позивача можливості потрапити в середину адміністративної будівлі АТ «Укрзалізниця» пообіцяв направити представника для супроводження, після цього перестав відповідати на телефоні дзвінки. Близько 16-45 год. позивач поклав у скриньку для пошти заяву (вхідний номер АТ «Укрзалізниця» Ц-212/0/71-20 від 04.06.2020) з проханням ознайомити його з наказом про звільнення та виконати усі дії, передбаченні КЗпП України. О 17-24 год. позивач вийшов з адміністративної будівлі АТ «Укрзалізниця», з наказом про звільнення його не було ознайомлено.
09.06.2020 позивачем отримано лист АТ «Укрзалізниця» від 03.06.2020 № ЦЦУП -11/147, яким проінформовано позивача, що трудовий договір не розірвано та він продовжує виконувати обов`язки начальника департаменту, при цьому зазначено, що Товариство готове розглянути можливість звільнення його за іншими підставами, передбаченими КЗпП України.
30.06.2020 позивачем отримано лист АТ «Українська залізниця» від 17.06.2020 № ЦЦУП 11/157, в якому посадові особи АТ «Укрзалізниця» з метою уникнути відповідальності за порушення вимог КЗпП в ультимативній формі вимагають змінити підстави припинення дії трудового договору.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що адміністрацією АТ «Українська залізниця» грубо порушено КЗпП України, а тому він вимушений звернутись до суду за захистом свої прав.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що 06.05.2020 позивачем подано заяву про припинення дії безстрокового трудового договору  на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак, наказом № 1762/ос від 03.09.2020 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП. 
 Зазначає, що відповідач протиправно самостійно змінив підставу звільнення позивача. Крім того, відповідачем порушено порядок такого звільнення. Вказує, що позивач 03.06.2020 року знаходився в холі адміністративної будівлі, але прийнятий не був, як і не був повідомлений про відмову у звільнені відповідно до поданої 06.05.2020 року заяви про звільнення.  Також зазначає про те, що ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці з 04.06.2020 року по 03.09.2020 року у зв`язку з тим, що правомірно вважав себе звільненим на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП. 
Разом із тим, відповідачем лише 22.12.2020 року повідомлено позивача про звільнення останнього. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Українська залізниця» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що заявлені позивачем обставини щодо посадової інструкції, нарахування заробітної плати та обліку робочого часу з липня по жовтень 2018 року, не виплати в повному обсязі заробітної плати з 01.04.2018 року були предметом розгляду Головного управління Держпраці у Київській області в рамках проведення інспекційного відвідування АТ «Укрзалізниця» про що складено акт інспекційного відвідування юридичної особи від 28.12.2018 року, згідно якого порушень вимог трудового законодавства з боку товариства не виявлено. Зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено, що трудовий договір з ним не розірвано, на що останнім висловлено бажання розірвати трудовий договір за власним бажанням. Однак, із відповідною заявою про розірвання трудового договору позивач не звертався. 
Вказує, що на момент подання позовної заяви, станом на 31.08.2020 року позивачу було відомо про те, що наказ про його звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП виданий не був.  Отже,  відсутність позивача на роботі  за період з 04.06.2020 року по 03.09.2020 року не можна вважати поважною. 
Також зазначає, що позивач, отримавши вимогу від роботодавця  надати пояснення щодо відсутності на роботі, таких пояснень не надав. 
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що на час застосування до позивача ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення 03.09.2020 доказів поважності відсутності на робочому місці ОСОБА_1 з 04.06.2020 до 03.09.2020 та 05.08.2020 матеріали справи не містять. Звільнення позивача з підстав, передбаченої п. 4 ст.40 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що наказомпро переведення на іншу роботу від 29.12.2015 № 240/ос ОСОБА_1 переведено з 29.12.2015 на посаду начальника Департаменту електропостачання ПАТ «Українська залізниця».
06.05.2020 ОСОБА_1 подано до АТ «Укрзалізниця» заяву про припинення дії безстрокового трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням АТ «Укрзалізниця» законодавства про працю та просив вважати останнім днем дії його трудового договору 03.06.2020 - останній день його відпустки.
20.05.2020 АТ «Укрзалізниця» направлено на адресу ОСОБА_1 лист ЦЦУП-11/131, яким запропоновано в зручний для нього час провести зустріч з керівництвом АТ «Укрзалізниця» з метою розгляду вказаної вище заяви.
Разом з тим, ОСОБА_1 на лист № ЦЦУП-11/131 від 20.05.2020 відповіді не надано, до АТ «Укрзалізниця» з метою розгляду його заяви від 06.05.2020 ОСОБА_1 не з`явився.
03.06.2020 АТ «Укрзалізниця» на адресу ОСОБА_1 направлено лист, яким повідомлено про відсутність підстав для припинення з ним трудового договору за ч. 3 ст.38 КЗпП України, а також про те, що трудовий договорі з ним не розірвано і він продовжує виконувати свої посадові обов`язки на посаді начальника Департаменту електропостачання АТ «Укрзалізниця».
04.06.2020 за вхідним № Ц-212/0/71-20 до АТ «Укрзалізниця» повторно надійшла заява ОСОБА_1 щодо припинення дії трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП з проханням ознайомити його з наказом про звільнення та видати трудову книжку.
04.06.2020 телефонограмою ОСОБА_1 повідомлено, що підстави для припинення трудового договору з ним за ч.3 ст.38 КЗпП України відсутні, а відтак трудовий договір з ним не розірвано та він продовжує виконувати свої посадові обов`язки про що складно акт від 04.06.2020.
11.06.2020 о 10.45 год. ОСОБА_1 втретє повідомлено телефоном, що трудовий договір з ним не розірвано і він продовжує перебувати у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». На зазначене ОСОБА_1 висловив бажання розірвати трудовий договір за власним бажанням, про що складено акт від 11.06.2020.
Водночас, із заявою про розірвання трудового договору за ч.1 ст.38 КЗпП України ОСОБА_1 до Товариства не звертався.
12.08.2020 АТ «Укрзалізниця» листом № Ц-6-80/2517-20 вчетверте повідомило ОСОБА_1 про те, що його заява від 06.05.2020 щодо звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України з 04.06.2020 залишена без задоволення Товариством, про що його неодноразово повідомлено, і він продовжує виконувати свої посадові обов`язки начальника Департаменту електропостачання АТ «Укрзалізниця».
Крім цього, 18.08.2020 Головне управління Держпраці у Київській області видало направлення № 913 на проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання законодавства про працю в АТ «Укрзалізниця».
28.08.2020 інспектором праці Головного управління Держпраці у Київській області Полухіною Л.М. складено Акт № КВ 913/71/АВ інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю.
З вказаного Акту № КВ 913/71/АВ від 28.08.2020 вбачається, що інспектором праці проведено інспекційне відвідування АТ «Укрзалізниця» відповідно до скарги ОСОБА_1 від 16.07.2020 і будь-яких порушень законодавства про працю, колективного договору (галузевої угоди) з боку АТ «Укрзалізниця» виявлено не було.
Наказом АТ «Укрзалізниця» № 1762/ос від 03.09.2020 застосовано до ОСОБА_1 , начальника Департаменту електропостачання АТ «Укрзалізниця», за порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 03.09.2020 за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. 
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Частиною 3 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Встановлено, що позивачем 06.05.2020 подано до АТ «Укрзалізниця» заяву про припинення дії безстрокового трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням АТ «Укрзалізниця» законодавства про працю, та просив вважати останнім днем дії його трудового договору 03.06.2020 - останній день його відпустки.
Листом від 20.05.2020 року АТ №Укрзалізниця» запропоновано ОСОБА_1 , з метою розгляду поданої ним заяви, прибути до АТ «Укрзалізниця» для зустрічі з керівництвом (а.с. 19). Водночас, в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив працівнику відділу обліку персоналу АТ «Укрзалізниця» що на пропозицію щодо зустрічі з керівництвом на території АТ №Укрзалізниця згоди не дає (а.с. 24 т.2).
Відповідачем АТ «Українська залізниця» листом № ЦЦУП 11/147 від 03.06.2020 повідомлено ОСОБА_1 , про те, що підстав для припинення трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України відсутні, трудовий договір не розірвано, та позивач продовжує виконувати свої посадові обов`язки начальника Департаменту електропостачання.
Обставини, на які позивач посилався як на підставу для звільнення у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, були предметом перевірки інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ 913/71/АВ від 28.08.2020 та КВ 1972/64/АВ від 12.12.2018,  відповідно до яких, порушень вимог трудового законодавства з боку Акціонерного товариства «Укрзалізниця» не виявлено (а.с.26-32, 40-83).
Верховний Суд при розгляді спору щодо відмови роботодавцем звільнити працівника на підставі його заяви за ч. 3 ст. 38 КЗпП України зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 та від 17.04.2019 у справі № 216/7189/14-ц.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови № 9 від 06.11.1992, суди повинні виходити з того, що передбаченим нормою п. 4 ст. 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Наказом АТ «Укрзалізниця» № 1762/ос від 03.09.2020 застосовано до ОСОБА_1 , начальника Департаменту електропостачання АТ «Укрзалізниця», за порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 03.09.2020 за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Вказаний наказ позивач вважає незаконним. 
Згідно пункту 22 Постанови № 9 від 06.11.1992 року, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 4 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
Оскільки звільнення за п. 4  ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення, то при розірванні трудового договору необхідно враховувати правила, передбачені для накладення дисциплінарних стягнень.
У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
05.08.2020 року ОСОБА_1 отримано лист від АТ «Українська залізниця» від 17.07.2020,  яким запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності позивача з 04.06.2020 до 14.07.2020 на роботі. Вказані обставини зазначено самим позивачем у доповненнях до позовної заяви (а.с. 185-188 т. 1).
Також в матеріалах справи наявний лист первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці, направлений ОСОБА_1 , яким повідомлено останнього про засідання профспілкового комітету щодо розгляду подання керівництва АТ «Укрзалізниця» від 16.07.2020 про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку із чим запропоновано позивачу прийняти участь у засіданні особисто. 
Отже, ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності його на роботі, відтак  АТ «Укрзалізниця» дотримано вимоги  положень  ст. 149 КЗпП щодо застосування дисциплінарних стягнень.
Разом із тим, письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 не надав.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що оспорюваний наказ від 03.09.2020 року, яким позивача звільнено з роботи, видано після дати, яку останній вважав своїм останнім робочим днем - 03.06.2020, враховуючи  поданням ним заяви про звільнення від 06.05.2020 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП. 
На думку позивача, його відсутність на робочому місці з 04.06.2020 року є правомірною оскільки, останній вважав себе звільним 03.06.2020 року.
Водночас, ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено працівниками АТ «Укрзалізниця», в тому числі в телефонному режимі, про відсутність підстав для припинення трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП та ОСОБА_1 продовжує виконувати свої посадові обов`язки (а.с. 173 т.1, а.с. 20, 22, 24 т. 2 ).
Відтак, ОСОБА_1 був обізнаний про дію трудового договору із АТ «Укрзалізниця», а тому посилання на правомірну відсутність його на робочому місці з 04.06.2020 року є безпідставною.
Інших доказів поважності відсутності на робочому місці ОСОБА_1 з 04.06.2020 до 03.09.2020 та 05.08.2020 матеріали справи не містять.
Враховуючи вищенаведені обставини, зокрема, відмову АТ «Укрзалізниця» звільнити позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України, та обізнаність  ОСОБА_1 про те, що трудовий договір  між ним та товариством не розірвано, та він продовжує виконувати обов`язки начальника Департаменту електропостачання АТ «Укрзалізниця»,  доведеність обставини щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місця більше трьох годин протягом робочого дня у період з 04.06.2020 до 03.09.2020 року, зокрема, 05.08.2020 без поважних причин, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Доводи апелянта про те, що наказ від 03.09.2020 про його звільнення прийнято із порушенням вимог КЗпП, оскільки такий наказ прийнято без відібрання письмових пояснень у ОСОБА_1 на увагу не заслуговують. Як зазначено безпосередньо позивачем, останнім отримано 05.08.2020 лист від АТ «Українська залізниця» від 17.07.2020, яким запропоновано надати пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та на їх правильність не впливають. 
Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд  
 
              П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2   залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Суддя-доповідач  

Судді