ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 листопада 2024 року 
м. Київ
справа № 459/782/22
провадження № 51-7862км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
засудженої                         ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022142150000071, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ), раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 125 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді штрафу: за ч. 1 ст. 125 КК - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн, за ч. 2 ст. 125 КК - у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 867 грн.
Згідно з вироком суду 5 квітня 2022 року приблизно о 13:00 ОСОБА_6 , знаходячись на території Червоноградського міського ринку (вул. Сокальська, 5 у м. Червоноград  Львівської області), діючи на ґрунті неприязних відносин, умисно завдала руками декілька ударів по голові ОСОБА_8 та подряпала їй обличчя, чим заподіяла останній легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім того, приблизно о 13:05 ОСОБА_6 , діючи на ґрунті неприязних відносин, умисно подряпала руками обличчя ОСОБА_9 , чим заподіяла йому легке тілесне ушкодження. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що в її діях відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки вона діяла з метою самозахисту, проте суд виключив будь-які незаконні дії зі сторони потерпілого ОСОБА_9 , пославшись на постанову про закриття кримінального провадження щодо нього. Однак, поза увагою суду залишилось те, що вказану постанову було скасовано прокурором. Крім іншого, зазначає про порушення процедури судового провадження у місцевому суді, що також залишилось поза увагою апеляційного суду. Стверджує, що під час апеляційного розгляду справи вона не брала участь, оскільки її не було про це повідомлено. Відтак, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 405, 419 КПК і також підлягає скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Засуджена та її захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, визначення якім дано у ст. 410 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі засудженої, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.
З вироку суду вбачається, що засуджена ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих діянь визнала частково та пояснила, що коли вона підійшла до потерпілої, щоб порозмовляти, остання почала кричати на неї та ображати нецензурною лайкою. Вона хотіла заспокоїти потерпілу, однак нанесла останній удар. В цей час до них підійшов ОСОБА_9 та чоловік ОСОБА_6 , між якими також відбувся конфлікт. Тоді вона відштовхнула ОСОБА_9 від свого чоловіка та, захищаючи себе і чоловіка, нанесла ОСОБА_9 удар у груди. Свідок ОСОБА_10 (чоловік засудженої) пояснив, що в день події чоловік попросив повернути кошти за товар, який продала ОСОБА_6 , оскільки побачив більш якісний товар у ОСОБА_8 Тоді його дружина підійшла до потерпілої та кинула на землю ковдру, яка знаходилась у торговому контейнері ОСОБА_8 , в результаті чого почалась сутичка, в яку втрутився ОСОБА_9 . Свідок пояснив, що він втрутився у конфлікт, коли побачив, що ОСОБА_9 підходить до його дружини, однак не бачив як ОСОБА_6 завдавала ударів будь-кому з потерпілих. 
Водночас, потерпіла ОСОБА_8 у суді першої інстанції пояснила, що коли ОСОБА_6 підійшла до її контейнера та скинула ковдру на землю, вона вийшла, щоб її підняти та у цей час ОСОБА_6 лівою рукою схопила її за руку, а правою нанесла удари. Діями засудженої їй було спричинено подряпини на обличчі і крововилив у лівому оці, та її госпіталізували у лікарню. Свідками події був ОСОБА_9 , котрий отримав подряпини на обличчі від ОСОБА_6 , а також клієнт, який придбав товар. 
Показання потерпілої щодо обставин події є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_9 , котрий у суді підтвердив, що бачив, як ОСОБА_8 вийшла з контейнера та як ОСОБА_6 напала на неї, нанесла потерпілій два ударив голову і один в око, в результаті чого у неї виникла подряпина на обличчі та почервоніло око. Потерпілий пояснив, що коли він вийшов із контейнера, щоб припинити сутичку, чоловік засудженої схопив його за куртку, а ОСОБА_6 завдала йому два удари по обличчю, від чого виникли садна та подряпини. Наявність тілесних ушкоджень у потерпілих також підтвердила допитана у суді свідок ОСОБА_11 та пояснила, що конфлікт між засудженою і потерпілою виник через торгівлю на ринку однаковим товаром. Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що перебував на території ринку у контейнері, де здійснювала торгівлю ОСОБА_8 та бачив, як ОСОБА_6 скинула на землю товар, а коли потерпіла вибігла, щоб підняти речі, між ними відбувся конфлікт. Він бачив замах руки засудженої, після якого потерпіла відвернула голову, око у неї було червоним, а щока подряпаною. ОСОБА_9 вийшов щоб зупинити сутичку, а коли повернув голову в сторону свідка, на його щоці вже була подряпина.  
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в основу вироку були покладені належні та допустимі докази, зокрема, протоколи слідчих експериментів від 28 квітня 2022 року з відеозаписами, що були досліджені у суді та з яких убачається, що потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 відтворили обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій. З досліджених судом заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що останні просять притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , котра 5 квітня 2022 року спричинила їм тілесні ушкодження.    
Також судом було досліджено висновки експертів від 7 та 27 квітня 2022 року, якими встановлено, що у ОСОБА_13 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді подряпин на чолі з переходом на виличну ділянку та ліву щоку, крововиливу в навколоорбітальній ділянці зліва, які могли утворитись 5 квітня 2022 року від дії тупих предметів. Згідно наданих медичних документів та даних огляду у ОСОБА_8 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забою лівого ока, який проявився крововиливом в кон`юнктиву лівого ока та ускладнився травматичним краєвим кератитом ока та садна на лівій щоці, які могли утворитися 5 квітня 2022 року від дії тупих предметів, до яких належать кулаки та нігті. З медичної карти стаціонарного хворого від 6 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_8 було госпіталізовано до лікарні з діагнозом забій лівого ока, травматичний краєвий кератит ока, травматична субкон`юктивальна гематома зліва.
Окрім того, місцевим судом, досліджено, співставлено та обґрунтовано покладено в основу вироку дані, що містяться на відеозаписі з камери відеоспостереження, розташованої в КП «Червоноградський ринок», на якому зафіксовано, як ОСОБА_6 , підходячи до торгового контейнеру, в якому здійснює торгівлю ОСОБА_8 , скидає товар останньої на землю, після наносить потерпілій удар лівою рукою в обличчя. ОСОБА_9 , намагаючись перешкодити нанесенню подальших ударів та припинити сутичку, був схоплений чоловіком ОСОБА_14 за куртку, а остання нанесла йому в обличчя один удар. 
Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження колегія суддів вважає, що показання потерпілих об`єктивно узгоджуються як із показаннями свідків, так і з висновками судово-медичних експертиз, які підтвердили можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілими саме за обставин, викладеними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В свою чергу, наведені у вироку письмові докази також повністю узгоджуються між собою і показаннями потерпілих, та в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Отже, дослідивши та оцінивши вищезазначені докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 125 КК, та надав відповідну оцінку позиції сторони захисту. 
Доводи касаційної скарги засудженої про те, що в її діях відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки вона діяла у стані необхідної оборони, є необґрунтованими та не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.
При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Водночас, судом обґрунтовано не прийнято до уваги показання засудженої про те, що вона нанесла удар ОСОБА_9 захищаючи себе та свого чоловіка виходячи з наступного. 
Так, сама засуджена у суді підтвердила, що підійшла до потерпілої ОСОБА_8 , хотіла її заспокоїти, однак нанесла останній удар. Після чого підійшов ОСОБА_9 та її чоловік, і між ними відбувся конфлікт, вона спочатку відштовхнула ОСОБА_9 від чоловіка, а потім нанесла йому удар. Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив у суді, що чоловік ОСОБА_6 схопив його за куртку, а остання в цей момент завдала йому два удари по обличчю.     
З урахуванням наведеного, підстави вважати, що ОСОБА_6 завдаючи удару потерпілому ОСОБА_9 діяла в межах необхідної оборони, у Суду відсутні. 
Під час перевірки справи в апеляційному порядку суд ретельно з`ясував усі викладені у скарзі засудженої доводи й мотивовано відмовив в їх задоволенні, навівши аргументи, які ґрунтуються на матеріалах справи.
Всупереч твердженням засудженої, судом перевірялись її доводи про порушення процедури судового провадження щодо кримінальних проступків у місцевому суді, які визнані неспроможними. Аналогічні доводи засуджена зазначає в касаційній скарзі.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що сторона захисту під час розгляду справи жодних заяв чи клопотань з приводу порушення процедури судового провадження не заявляла, як і не заявляла відводів складу суду. Під час судового розгляду було допитано ОСОБА_6 , потерпілих, свідків та досліджено докази, проведено судові дебати та надано обвинуваченій останнє слово. На думку Суду, під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення. 
Крім того, кримінальні правопорушення, передбачені частинами 1, 2 ст. 125 КК відповідно до положень ст. 12 КК належать до кримінальних проступків. При цьому, розгляд кримінального провадження щодо кримінальних проступків здійснюється відповідно до положень статей 381, 382 КПК, якими визначено, що суд першої інстанції після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у п`ятиденний строк невідкладно призначає судовий розгляд. З матеріалів справи видно, що суд першої інстанції отримавши 28 квітня 2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 за частинами 1, 2 ст. 125 КК, ухвалою від 29 квітня 2022 року призначив судовий розгляд. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про порушення процедури судового провадження щодо кримінальних проступків у місцевому суді. 
Також, судом були перевірені доводи засудженої про те, що в основу вироку про визнання її винною за ч. 1 ст. 125 КК, було покладено саме дані про винесення дізнавачем постанови про закриття кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, якою встановлено відсутність у діях ОСОБА_9 складу вказаного кримінального правопорушення, та не враховано, що 15 лютого 2023 року зазначена вище постанова була скасована. 
Відхиляючи наведені твердження ОСОБА_6 суд зазначив, що з постанови прокурора, якою скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження вбачається, що скасування було зумовлене передчасністю прийняття цього рішення через неповноту досудового розслідування, не з`ясування всіх обставин справи та не долучення до провадження всіх необхідних матеріалів.
Водночас, колегія суддів не може погодитись з твердженнями, викладеними в касаційній скарзі засудженої ОСОБА_6 про те, що лише наявність постанови про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , повністю спростовує мотиви суду першої інстанції, а відтак, в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК. З матеріалів справи убачається, що свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 в заподіянні тілесних ушкоджень потерпілим, місцевий суд обґрунтував безпосередньо дослідженими та оціненими доказами, а саме показаннями потерпілих, свідків, висновками експертиз тощо. Також, сама засуджена у суді підтвердила факт завдання ударів потерпілим. 
Що стосується доводів засудженої про те, що вона не брала участь у апеляційному розгляді, оскільки її не було про це повідомлено, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з журналу та звукозапису судового засідання апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року, судом було встановлено, що ОСОБА_6 було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Будь-яких клопотань про відкладення судового засідання від ОСОБА_14 не надходило. При цьому, захисник та інші учасники не заперечували проти здійснення розгляду без участі ОСОБА_14 . 
З урахуванням того, що участь засудженої ОСОБА_14 не була обов`язковою, оскільки питання про погіршення її становища в апеляційній скарзі не порушувалось, останння була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції з дотриманням порядку, передбаченого процесуальним законом, здійснив апеляційний розгляд у її відсутність. Крім того, захист прав, свобод і законних інтересів ОСОБА_14 під час апеляційного розгляду активно здійснював захисник ОСОБА_7 .
Всупереч твердженням засудженої, перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
Наведені в касаційній скарзі мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що рішення були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                     ОСОБА_3