П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1600/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
04 грудня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), в якому просила визнати протиправною дію військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , як спадкоємиці після смерті матері ОСОБА_4 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дію, а саме виплатити належне, але не отримане ОСОБА_3 до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення, як єдиній спадкоємці за заповітом, після смерті матері ОСОБА_4 .
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 12.06.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що законодавцем встановлено черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення. Першочергове право на отримання грошового забезпечення має дружина загиблого, в разі її відсутності - повнолітні діти, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя, або батьки військовослужбовця рівними частками, якщо військовослужбовець не перебував у шлюбі та не має дітей. Суд при розгляді справи надавав оцінку щодо права позивачки як спадкоємиці загиблої матері ( ОСОБА_5 ) права на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 та не вирішував порядок черговості отримання коштів сина ( ОСОБА_2 ) та матері ( ОСОБА_5 ) відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що після смерті матері ( ОСОБА_5 ) як спадкоємиця за заповітом звернулася до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати належного, але не отриманого ОСОБА_3 до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення. 
Вважає, що має право на виплату грошового забезпечення, оскільки є спадкоємицею ОСОБА_5 (матері ОСОБА_3 ) за заповітом. Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, що підставою для виплати коштів був наказ відповідача №205 від 22 липня 2023 року, проте напередодні (на 11 днів раніше наказу) 11 липня 2023 року та 20 липня 2023 року в порушення законодавства та безпідставно були перераховані кошти ОСОБА_2 .
Також зазначає, що загиблий військовий ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідно 17.05.2023 року відкрилась спадщина. Мати військового фактично прийняла спадщину, так як проживала до моменту смерті та продовжила проживати після смерті військового у тому самому будинку, ці обставини підтверджується наявними у справі документами, які мали бути досліджені і враховані судом (довідка №608 від 25.05.2023 року, що видана Виконавчим комітетом Гвардійської сільської ради та довідка №1330 від 15 листопада 2023 року, що видана Виконавчим комітетом Гвардійської сільської ради та витяг з реєстру територіальної громади номер витягу 2023/003981465, дата формування 25.05.2023). Окрім того, мати загиблого військового зверталась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Гребеннікової О.І. в результаті чого була заведена спадкова справа, що підтверджено довідкою від 18.01.2024 року №19/01-16 та витягами зі спадкового реєстру, які міститься у матеріалах справи. Тому суд першої інстанції мав врахувати данні обставини, адже спадщина відкрилась 17.05.2023 року, а мати прийняла її як в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України -спадкоємець який фактично проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину так і в порядку ст. 1269 ЦК України - подання заяви про прийняття спадщини. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 всі належні виплати загиблого військовослужбовця були виплачені сину загиблого, ОСОБА_6 до 31 липня 2023 року, що підтверджується відповідною відомістю яка доєднана до справи. 07 серпня 2023 року із заявою за №7772 до військової частини звертається ОСОБА_7 , сестра загиблого військовослужбовця, яка в позовній заві не вказала саме дату свого звернення до військової частини. В своїй заяві просила командування частини виплатити їй частину грошового забезпечення загиблого брата, вказуючи на те, що вона являється єдиним спадкоємцем.
21 серпня 2023 року військова частина НОМЕР_1 відмовила їй у задоволені заяви посилаючись на те, що вона як сестра загиблого військовослужбовця не входить у перелік членів сімей для виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця, відповідно до постанови КМУ №884 від 30.11.2016 і відповідно не має прав на таку виплату. Також їй було повідомлено, що всі виплати вже було здійснено.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 є сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 23.05.2023).
31.05.2023 до військової частини звернувся з заявою ОСОБА_2 (син загиблого) з проханням виплатити належне, але не отримане до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за місяць смерті (загибелі)), грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, право на які виникло включно до дня смерті (загибелі) померлому (загиблому) ОСОБА_3 , як сину загиблого військовослужбовця (додається). Зокрема, повідомив про інших членів сім`ї та утриманців загиблого батька, а саме матір ОСОБА_5 .
06.06.2023 до військової частини із заявою звернулась ОСОБА_5 щодо перерахування частини грошового забезпечення, а також частини одноразових грошових виплат солдата ОСОБА_3 на її рахунок, як матері загиблого військовослужбовця.
Листом від 12.06.2023 військова частина НОМЕР_1 надала письмову відповідь на звернення, у якій повідомила, що дані виплати будуть здійснені в рівних частках у разі надання вірних банківських реквізитів, які вона повинна відкрити на своє ім`я.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.07.2023 ОСОБА_5 померла.
Листом від 12.07.2023 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_2 про перерахунок частини коштів йому та матері загиблого військовослужбовця.
Позивачка, після смерті матері ( ОСОБА_5 ) як спадкоємиця за заповітом, звернулася до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати належного, але не отриманого ОСОБА_3 до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення.
Листом від 21.08.2023 відповідач відмовив у виплаті часткового грошового забезпечення та часткових додаткових винагород на період дії воєнного стану ОСОБА_3 , оскільки виплата мала бути здійснена матері військовослужбовця, а позивачка не входить у перелік членів сім`ї для виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця.
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо виплатити грошового забезпеченням ОСОБА_3 , як єдиному спадкоємці за заповітом, після смерті матері ОСОБА_4 , позивачка звернулася з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У пункті 1 розділу ХХХ "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 № 260 закріплено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства-незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. 
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Отже, законодавцем встановлено черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення. Першочергове право на отримання грошового забезпечення має, зокрема дружина загиблого, в разі її відсутності - повнолітні діти, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя, а також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. 
Слід також зазначити, що за змістом ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що до сім`ї своїх батьків, незалежно від місця проживання, належать лише діти. Однак, повнолітні діти, які створили свої сім`ї та мають своїх дітей, складають свою сім`ю.
Вказане узгоджується правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 07.02.2022 у справі № 368/963/20-ц.
Суд першої інстанції при розгляді справи надав оцінку щодо права позивачки як спадкоємиці загиблої матері ( ОСОБА_5 ) права на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 та не вирішував порядок черговості отримання коштів сина ( ОСОБА_2 ) та матері ( ОСОБА_5 ) відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260.
Разом з тим, критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2  ст. 2 КАС України.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Слід зазначити, що відповідачем не заперечується право матері чи сина військовослужбовця на отримання належного, але невиплаченого на день смерті грошового забезпечення. Однак, заперечується можливість за цих фактичних обставин, здійснити її виплату на підставі Порядку №260  спадкоємцю матері загиблого.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що вищевказаними нормативними актами, а саме Законом №2011-ХІІ та пунктами 1, 2 розділу ХХХ Порядку №260 встановлено особливий (спрощений) порядок, умови та черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення, у тому числі одноразових додаткових виплат.
Лише при наявності вказаних, у даних нормативних актах, умов таке грошове забезпечення може бути виплачено військовою частиною членам сім`ї військовослужбовця.
Так, першочергове право на отримання грошового забезпечення має дружина загиблого, і лише в разі її відсутності повнолітні діти, які проживали  разом з загиблим військовослужбовцем за його життя.
Відтак, виходячи із вищевказаних норм законодавства, право на отримання грошового забезпечення може бути виплачено іншим особам в порядку черговості. Зокрема, це повнолітні діти або батьки померлого військовослужбовця.
При цьому, для отримання грошового забезпечення повнолітніми дітьми, повинна бути дотримана умова, а саме: проживання з батьком.
Разом з тим, право батьків військовослужбовців отримати відповідне грошове забезпечення після смерті військовослужбовця у них виникає за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
Як встановлено судом першої інстанції, 31.05.2023 до військової частини звернувся з заявою ОСОБА_2 (син загиблого) з проханням виплатити належне, але не отримане до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за місяць смерті (загибелі), грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, право на які виникло включно до дня смерті (загибелі) померлому (загиблому) ОСОБА_3 , як сину загиблого військовослужбовця (додається). Зокрема, повідомив про інших членів сім`ї та утриманців загиблого батька, а саме матір ОСОБА_5 .
Тобто, відповідач при нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 коштів належних загиблому військовослужбовцю керувався Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 № 260, в якому чітко визначено, що в разі відсутності дружини загиблого,  - належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною повнолітнім дітям, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя, а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. 
Суд обґрунтовано вважав, що подане позивачкою повідомлення про відкриття спадщини від 18.01.2024 №20/01-16 не може слугувати підставою для визнання права позивачки на отримання грошового забезпечення ОСОБА_3 матір`ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також в процесі судового розгляду справи позивачка не надала документи, які підтверджують наявність підстав щодо виплати грошового забезпечення загиблого ОСОБА_3 , відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.