У х в а л а
4 жовтня 2024 року
м. Київ
Справа № 462/3537/24
Провадження № 61-12668ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) 
на постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржника про стягнення коштів і
в с т а н о в и в:
1.           У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути 35 000,00 доларів США у гривневому еквіваленті, розрахованому на день ухвалення рішення. У тому ж місяці скаржник подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив:
-                   накласти арешт на усе нерухоме та рухоме майно, що належить на праві власності скаржнику, зокрема, але не виключно, на такі об`єкти: 
(1)              земельні ділянки: з кадастровим номером 4610165500:05:001:0899 і площею 0,0039 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; з кадастровим номером 4610165500:05:001:0838 і площею 0,003 га та з кадастровим номером 4610165500:05:001:0758 і площею 0,0014 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельні ділянки); 
(2)              гараж загальною площею 36,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 
(3)              автомобіль «ToyotaLand Cruiser 200» (VIN-код:  НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком  НОМЕР_2 (далі - автомобіль); 
-                   заборонити скаржнику та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого та рухомого майна, зокрема, але не виключно, на зазначені об`єкти;
-                   накласти арешт на 1 385 300,00 грн, що перебувають на рахунках скаржника та належать йому на праві власності.
2.           3 травня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
3.           13 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу суду першої інстанції та задовольнив частково заяву про забезпечення позову: наклав арешт на земельні ділянки та автомобіль; відмовив у задоволенні інших вимог заяви.
4.           12 вересня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначену постанову.Обґрунтував скаргу так:
-                  суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач не надав доказів для підтвердження підстав для забезпечення позову. 10 січня 2024 року у справі № 462/3251/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду залишив в силі рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2022 року, згідно з яким суд задовольнив вимоги відповідача про усунення перешкод у здійсненні прав власника житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення з нього позивача;
-                  апеляційний суд створив прецедент, згідно з яким будь-яка особа може бути позбавлена права розпорядження майном без будь-яких підстав;
-                  суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, обґрунтував висновки вигаданими фактами за відсутності доказів, викривив норми законодавства, застосувавши їх до вигаданих фактів, не врахував належні докази;
-                  розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, які надав позивач на підтвердження його вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що у сторін дійсно виник спір й існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність вимогам того виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з відповідною заявою. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їхнього невжиття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18);
-                  умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист позивача, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі його ухвалення, а їхнє невжиття, навпаки, ускладнить або навіть унеможливить таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо він забезпечує: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, які не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17);
-                  захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власним майном, у зв`язку з чим для його застосування мають існувати реальні, підтверджені відповідними доказами підстави. Позивач будь-яких доказів цього не надав;
-                  суд апеляційної інстанції не встановив: реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову з позовними вимогами.
5.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
6.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
7.           За змістом підпункту 15.10 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення апеляційного суду щодо забезпечення позову до суду касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду справи; у разі необхідності суд касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
2.     Витребувати із Залізничного районного суду м. Львова копії матеріалів справи № 462/3537/24.
3.     Роз`яснити ОСОБА_2 право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко