УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2024 року                                                                                                                                                                        
м. Київ
справа № 333/1074/24
провадження № 51-5486 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, 
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого ДБР ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №62023080100000015 від 07 вересня 2023 року, за  ч. 1 ст. 367 КК України, в порядку ст. 303 КПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня            2024 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2024 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року та направлення його скарги на новий розгляд. При цьому скаржник посилається на те, що слідчий суддя порушив строки розгляду скарги. Також дізнавач ОСОБА_7 , на його думку, здійснила кримінальні правопорушення, передбачені статтями 358, 364, 365, 366 КК України, проте слідча внесла до ЄРДР відомості тільки за ч. 1 ст. 367 КК України. Тому апеляційний суд повинен був скасувати незаконну ухвалу слідчого судді. Водночас зазначає про те, що апеляційним судом було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, оскільки йому не було надано слово на судових дебатах, чим порушено його право на захист; апеляційний розгляд був проведений без участі прокурора, чим порушено принцип змагальності; розгляд скарги відбувався в умовах, коли він заявив недовіру судді ОСОБА_8 . 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши копію судового рішення, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги та наданих йому повноважень, у зв`язку із чим Суд не дає оцінку доводам касаційної скарги  ОСОБА_4 щодо незаконності ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2024 року, яка відповідно до ст. 424 КПК України не є судовим рішенням, яке може бути переглянуте в касаційному порядку.
Як передбачено вимогами п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Так, стаття 309 КПК України містить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування. Відповідно до ч. 3 цієї статті інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, в своїй скарзі ОСОБА_4 вказував на те, що у кримінальному провадженні №62023080100000015 на день подання скарги слідчий не здійснив жодної слідчої дії: не допитав його як потерпілого, протокол допиту відсутній; у провадженні не призначений процесуальний прокурор; керівник слідчого відділення не здійснює контролю за ходом досудового розслідування; своєю бездіяльністю слідчий ДБР порушує його процесуальні права, передбачені статтями 55, 56 КПК України. ОСОБА_4 просив слідчого суддю визнати протиправною бездіяльність слідчого, яка полягає в порушенні вимог статей 55, 56 КПК України та ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оперативну діяльність», та зобов`язати слідчого почати досудове розслідування.
Водночас, як слідує з копії вищевказаного рішення, апеляційний суд зазначив про те, що дана скарга вирішена слідчим суддею по суті з постановленням ухвали, яка оскарженню в апеляційному порядку не підлягає з огляду на положення статей 307, 309, 392 КПК України.
При цьому колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на те, що доводи ОСОБА_4 про те, що дізнавач ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 367, статтями 364, 365, 358 КК України, а до ЄРДР внесені відомості лише за ч. 1 ст. 367 КК України, не спростовують зазначеного висновку. Водночас в скарзі, поданій слідчому судді, ОСОБА_4 не оскаржував бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Зазначена скарга стосується інших питань, відображених вище.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що провадження за поданою ОСОБА_4 апеляційною скаргою було розпочато помилково та закрив його. 
Отже, апеляційний суд, дотримуючись вимог ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК України, правильно встановив, що оспорювана ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та обгрунтовано закрив апеляційне провадження, належним чином умотивувавши своє рішення.
Колегія суддів також бере до уваги те, що у випадку встановлення, після відкриття апеляційного провадження, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала Верховного Суду від                      19 березня 2018 року у справі № 439/1271/17; постанова Верховного Суду від                     23 жовтня 2018 року у справі № 180/210/17).
Вищевказане грунтується на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України.
Така позиція висловлювалась у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (провадження                    № 51-598кмо19).
Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23 січня 2019 року у справі № 738/1482/16-к).
Отже, підсумовуючи наведене, слід зазначити, що апеляційний суд, встановивши, що апеляційна скарга подана на ухвалу Комунарського районного суду                                   м. Запоріжжя від 05 червня 2024 року, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та закривши апеляційне провадження за цією скаргою, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону і позиції Верховного Суду та прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення.
При цьому доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення про закриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2024 року, яка не підлягає апеляційному оскарженню. 
Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою           ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду                                   м. Запоріжжя від 05 червня 2024 рокута ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                  ОСОБА_3