П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/17743/24	

Категорія:108020000          Головуючий в 1 інстанції: Василяки Д.К.
          Час і місце ухвалення:11:49 год., м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 07.10.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.
при секретарі – Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) "АКВАФРОСТ" звернулося до суду з позовом до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500110/2024/000052/1 від 17 травня 2024 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в межах Контракту від 14 серпня 2019 року видано інвойс №1548 від 23 лютого 2024 року, яким сторонами погоджено вартість поставленого товару на умовах Інкотермс 2010 – FCA Klaipeda (Клайпеда), Lithuania (Литва). Загальна вартість товару визначена вказаними інвойсами та складає 14 000 дол. США. Уповноваженою особою декларанта (Позивача) – ТОВ "Інтертранс" до відділу митного оформлення № 1 м/п "Чорноморськ" Одеської митниці була подана, для декларування, електронна митна декларація №24UA50011000321508 на товар: "заморожене філе гігантського кальмару (Dosidicus gigas) без харчових добавок та приправ, без теплової кулінарної обробки, неконсервоване, без кісток, шкіри та плавців, для промислової переробки, дата виготовлення 01/02.2024 р., термін придатності 2 роки. Чиста вага нетто 7 000 кг без первинної упаковки. (+/- 10% глазур)". Керуючись положеннями ст. 57 МК України, позивачем було заявлено декларування товару за першим (основним) методом – за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартістю операції) за ціною 2,1043 дол. США/кг. Відповідач проігнорував вищезазначений список документів наданих позивачем, не проаналізував, належним чином, їх зміст та запропонував позивачу надати додаткові документи, які б, на його думку, підтверджували визначену декларантом митну вартість товару. Представником позивача були надані усні пояснення щодо таких вимог та листом повідомлено, що всі необхідні документи визначені законодавством, а також деякі, надання яких законодавством не передбачено для підтвердження митної вартості товарів вже були надані. Однак, в оформленні зазначеної електронної митної декларації відповідачем було відмовлено, в зв`язку із незгодою співробітників відповідача із заявленою до оформлення, уповноваженою особою позивача, вартістю товару. 17 травня 2024 року Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500110/2024/000052/1 за митною декларацією № 24UA500110003215U8 (складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500110/2024/000141). Коригування було здійснено за другорядним: резервним методом, а саме: по товару № 1 - 2,61 дол. США/кг (з посиланням на митну декларацію від 31 січня 2023 року №UA500110/2023/354), ніж заявлено декларантом 2,1043 дол. США/кг.
Позивач вважав протиправним та необґрунтованим прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA500110/2024/000052/1 від 17 травня 2024 року, складання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500110/2024/000141, a також вчиненням відповідачем безпідставних та протиправних дій, пов`язаних з відмовою у прийнятті митної декларації та митним оформленням партії товару: "заморожене філе гігантського кальмарy (Dosidicus gigas) без харчових добавок та приправ, без теплової кулінарної обробки, неконсервоване, без кісток, шкіри та плавців, для промислової переробки, дата виготовлення 01/02.2024 р., термін придатності 2 роки. Чиста вага нетто 7 000 кг без первинної упаковки. (+/- 10% глазур)" на загальну суму 14 000 дол. США, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №24UA50011000321508 від 17 травня 2024 року містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МК України від 13 березня 2012 року №4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року позов ТОВ "АКВАФРОСТ" до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення – задоволено.
Визнано протиправним та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500110/2024/000052/1 від 17 травня 2024 року.
Стягнуто на користь ТОВ "АКВАФРОСТ" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі Одеської митниці ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №ЦА500110/2024/000052/1 від 17 травня 2024 року;
-          відповідно п.5.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 14 серпня 2019 року №14/08/19-20 оплата можлива як передплата, так і післяплата. У наданому інвойсі від 23 лютого 2024 року №1548 та у наданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо умови здійснення оплати за товар. Таким чином, умови здійснення оплати за товар не визначені;
-          у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; Банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг не надано. Відсутні документи (договори) між одержувачем та перевізником щодо перевезення вантажу. У довідці про транспортні витрати відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу;
-          з аналізу баз даних АСМО "Інспектор" та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим та становить: по товару №1 -2,61 дол. США/кг (МД від 31 січня 2023 року № иА500110/2023/354), ніж заявлено декларантом 2,1043 дол. США/кг.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеської митниці, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
14 серпня 2019 року між Компанією Fresh and Good B.V. (Барендрехт, Нідерланди, постачальник) та ТОВ "Аквафрост" (Одеса, Україна, Покупець) укладено Контракт №14/08/19-20, відповідно до умов якого постачальник поставляє товар, який вказується в Додатках до цього Контракту.
З метою митного оформлення товару – "заморожене філе гігантського кальмару (Dosidicus gigas) без харчових добавок, без теплової кулінарної обробки, неконсервоване без кісток і шкіри та плавців для промислової переробки, дата виготовлення 01/02.2024" 23 квітня 2024 року позивач подав до відповідача митну декларацію №24UA500110002606U8 та документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме:
рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №1548 від 23 лютого 2024 року;
автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 18 квітня 2024 року; 
міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво (Veterinary certificate) LT 0349074/544 від 18 квітня 2024 року; 
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) 2370114403 від 13 березня 2024 року;
довідка на підтвердження транспортних витрат №04-19/1 від 19 квітня 2024 року; 
зовнішньоекономічний договір (контракт) №14/08/19-20 від 14 серпня 2019 року; 
договір про надання послуг митного брокера 2/24-БР від 01 січня 2024 року; 
інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом "єдиного вікна" з використанням електронних засобів передачі інформації №11356643 від 24 квітня 2024 року; 
сертифікат/декларація виробника від 04 березня 2024 року.
Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості:
1) договір на перевезення;
2) рахунки про здійснення платежів за перевезення;
3) виписку з бухгалтерської документації, що стосується оцінюваних товарів   та є умовою продажу оцінюваних товарів;
5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) товару;
6) копію митної декларації країни відправлення;
7) висновки про якiснi та вартісні характеристики товарів, пiдготовленi спеціалізованими експертними органiзацiями, та/або iнформацiя бiржових організацій про вapтicть товару або сировини.
Декларантом надіслано лист ТОВ "Інтертранс" вiд 17 травня 2024 року, в якому він повiдомив, що подав вci необхiднi документи для митного оформлення i додаткові надавати не буде.
Розглянувши подані документи, Одеською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500110/2024/000141 та рішення про коригування митної вартості товарів №UА500110/2024/000052/1 від 17 травня 2024 року.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.
Суб`єктом владних повноважень не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування додаткового методу визначення митної вартості товару.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення, прийняте Одеською митницею, є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги ТОВ "Аквафрост" є такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 1, п.24 ч.1 ст. 4, ст.ст. 49, 50, ч.1 ст. 51, ч.2 ст. 52, ч.ч.1, 3 ст. 53, ч.ч.1-3 ст. 55, ст. 57, ч.ч.4, 5 ст. 58, ч.3 ст. 318 МК України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно п.24 ч.1 ст. 4 МК України митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів Україні, укладених у встановленому законом порядку.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів – це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.ч.4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 3 ст. 318 МК України визначено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Згідно ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно ч.2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
При декларуванні товарів позивач визначив їх митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.
Відповідно ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно ч.2 ст. 53 МК України, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно ч.ч.1-3 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч.6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Разом з тим, відповідно ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Тобто, згідно норм МК України митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Відповідно ч.3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також згідно ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із митною декларацією до митного оформлення був наданий контракт №14/08/19-20 від 14 серпня 2019 року, укладений між постачальником – компанією "Fresh and Good B.V." (Барендрехт, Нідерланди) та покупцем – ТОВ "АКВАФРОСТ" за умовами якого постачальник поставляє за цим договором товар, який вказується в додатках до цього контракту. (п.1.1. контракту). Умови поставки за даним договором визначаються сторонами для кожної окремої партії товарів та фіксуються в Рахунком відповідно до Міжнародних умов "Інкотермс-2010" (п.3.2. контракту). Товари повинні бути відправлені в експортній упаковці. що відповідає типу товару та стандарту країни Постачальника. (п.6.1 контракту) (а.с.35-39).
Відповідно п.5.4. контракту №14/08/19-20 від 14 серпня 2019 року платежі по даному контракту можуть здійснюватися як у вигляді попередньої оплати, так і з відстрочкою платежу.
При цьому, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) від 23 лютого 2024 року №1548 дійсно не містить умов платежу.
Колегія суддів наголошує, що рахунки – фактура (інвойс) за своїм змістом містить відомості щодо переліку товару, його кількість і ціну, формальні особливості товару, умови поставки та відомості про відправника та отримувача, які дозволяють їх ідентифікувати, а відтак відсутність умов платежу в інвойсі не може викликати у митного органу сумніви щодо достовірності відомостей, які вони містять.
Крім того, відсутність в інвойсах умов платежу не є ціноутворюючим фактором і не може свідчити про заниження митної вартості товару. Факт виписки інвойсу свідчить про те, що покупець зобов`язаний оплатити товар відповідно до вказаних умов. 
Колегія суддів зазначає, що застережень щодо здійснення оплати позивачем товару митний орган не висловлював.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Крім того, в інвойсі №1548 від 23 лютого 2024 року зазначено умови оплати 30 днів після отримання товару.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 квітня 2018 року по справі №815/329/17, від 11 червня 2019 року у справі №813/1755/17, від 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19 фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
З огляду на викладене зазначені митним органом підстави для коригування митної вартості товару (відсутність в рахунку-фактурі (інвойсі) умов оплати за товар), є необґрунтованими, що правильно встановлено судом першої інстанції.
Щодо доводу Одеської митниці про не надання декларантом до митного оформлення доказів понесених витрат на транспортування, зазначених у ч.2 ст. 53 МК України, колегія суддів вказує наступне.
Згідно п.6 ч.2 ст. 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Так, відповідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" в редакції 2020 року, умова FCA (…named place) англ. Free Carrier, або Франко перевізник (… назва місця) означає, що продавець здійснює поставку товару,  який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.
Тобто, поставка на умовах FCA означає, що відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому, всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.
За положеннями ч.2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 затверджено Правила заповнення декларації митної вартості, відповідно до яких у розділі ІІІ зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
-          рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
-          банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
-          калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.
Отже, визначений у вказаному вище Порядку перелік документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, не є вичерпним.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на транспортування до митного оформлення позивачем була надана довідка №04-19/1 від 19 квітня 2024 року ФОП ОСОБА_1 , в якій зазначено, що автопоїзд держ. № MAN НОМЕР_1 н/причіп НОМЕР_2 виконує перевезення вантажу за маршрутом: м. Клайпеда (Литва) – м. Чорноморськ (Україна). Транспортні витрати на перевезення вантажу з м. Клайпеда (Литва) до пункту перетину кордону Краківець (Україна) складають 85 000 грн. 3 них по інвойсу №1548 від 23 лютого 2024 року вага брутто 7 350 кг – 28 798 грн.; інвойсу №YSM/EXI 57/23-24 від 25 жовтня 2023 року вага брутто 7 175 кг – 28 101 грн.; інвойсу №YSM/EXI 230/23-24 від 16 лютого 2024 року вага брутто 7 175 кг. – 28 101 грн. Страхування вантажу не проводилось.
Крім того, позивачем до суду була долучена міжнародна автомобільна накладна (CMR) №б/н від 18 квітня 2024 року яка кореспондується з довідкою про транспорті витрати №04-19/1 від 19 квітня 2024 року та містить ідентичні відомості щодо транспортного засобу (номерних знаків), маршруту, що не може ставити під сумнів зміст довідки та її доцільність. 
Вказані документи, на думку колегії суддів, дають змогу отримання повної інформації щодо маршруту та вартості перевезення.
Відтак, зауваження митного органу зазначені в оскаржуваному рішенні колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що жодним чином не впливають на можливість підтвердження задекларованої позивачем митної вартості товару.
При цьому, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/ або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом по справі №400/2922/18 у постанові від 07 травня 2020 року.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з наданих документів можливо встановити вартість перевезення товару, при цьому, відсутні докази того, що встановлені розбіжності у вказаних документах впливають на митну вартість товарів або унеможливлюють її визначення.
Колегія суддів наголошує, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої митної вартості товару колегією суддів не виявлено.
Встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 2 лютого 2018 року у справі №809/1884/16.
Щодо правомірності застосування відповідачем другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, колегією суддів встановлено, що причиною його прийняття та застосування другорядного (резервного) методу стала неможливість застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причин відсутності інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. 
Відповідно п.1 ст. 64 МК України у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) – за резервним методом. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митої вартості – другорядний: резервний метод.
Законодавцем встановлений чіткий алгоритм, яким повинен керуватись митний орган при виборі методу визначення митної вартості товару, зокрема кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Як вбачається зі змісту графи 33 спірного рішення, то "… З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО "інспектор" та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений до митного оформлення час з урахуванням вагових характеристик, є більшим та становить: по товару №1 – 2,61 дол, США/кг (МД від 31 січня 2023 року №UA500110/2023/354), ніж заявлено декларантом – 2,1043 дол. США/кг.".
Тобто, крім номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості товарів, митним органом додатково нічого не вказано.
Відповідно до висновків Верховного Суду наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору (постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року по справі №814/2659/16, від 21 серпня 2018 року по справі №804/7845/17, від 07 грудня 2018 року по справі №809/4367/15).
Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п.п.2, 4 ч.2 ст. 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2019 року у справі справа №825/648/17, від 20 липня 2023 року у справі №640/22572/20).
Таким чином, оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд повинен враховувати, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не містить пояснень митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначено докладної інформації і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим у контексті положень п.п.2, 4 ч.2 ст. 55 МК України.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ТОВ "Аквафрост".
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.