ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7927/24 Справа № 175/1726/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача  – Никифоряка Л.П.,
суддів – Халаджи О.В., Максюти Ж.І.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2  на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року, –

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023року  ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 в якому виклав вимоги про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 лютого 1994року між сторонами було укладено шлюб, за час шлюбу подружжя вело спільну підприємницьку діяльність, під час якої було придбано транспортні засоби та причепи, котрі були зареєстровані за відповідачем. 19 травня 2022року шлюб між сторонами було розірвано, проте домовленості щодо поділу спільного сумісного майна так досягнуто і не було. 
Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про визнання за ним права власності на транспортні засоби: спеціалізований напівпричіп VAN HOOL, напівпричіп MAGYAR, спеціалізований напівпричіп BURG, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марка DAF, водночас, вважав за необхідне залишити за відповідачем право власності на транспортні засоби: автомобіль BMW X5, спеціалізований напівпричіп KOGEL, спеціалізований напівпричіп - спеціалізований Н/ПР-паливоцистерна - Е, загальний напівпричіп Н/ПР-цистерна-E VAN HOOL.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя– задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступні транспортні засоби: - спеціалізований напівпричіп VAN HOOL марка FS 300, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; -напівпричіп MAGYAR модель SR3MEF номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; - спеціалізований напівпричіп BURG модель ВРО-12-24Z номер шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; - спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марка DAF модель XF 95.480, номер шасі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 ; - спеціалізований напівпричіп KOGEL модель SNCC 24, номер шасі НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 та припинено на них право спільної сумісної власності подружжя.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступні транспортні засоби: - автомобіль BMW X5, номер шасі НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 ; - спеціалізований напівпричіп - спеціалізований Н/ПР-паливоцистерна - Е, номер шасі НОМЕР_13 , реєстраційний номер НОМЕР_14 ; - загальний напівпричіп Н/ПР-цистерна-E VAN HOOL, модель В22066, номер шасі НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_16 ; та припинено на них право спільної сумісної власності подружжя.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості майна у розмірі 82 175,54 грн.
В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому необхідно здійснити його поділ між сторонами та припинити право спільної сумісної власності, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, саме вищенаведеним чином. 

З рішенням суду не погодилась відповідач ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового, в якому вимагала розподілити майно між позивачем та відповідачем у визначений нею спосіб. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірне майно було придбане ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем, майно використовувалося нею у підприємницькій діяльності, а тому є особистою приватною власністю та не підлягає поділу. 
Інші доводи апеляційної скарги зводились до того, що транспортні засоби використовуються нею у господарській діяльності та поділ майна, який здійснив суд, позбавить її можливості заробляти кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_2 , просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги та межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

24 лютого 1994року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської, актовий запис № 05 (а.с.8). 

       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022року по справі №175/129/22 за позовною заявою ОСОБА_1 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-12).

Встановлено, що транспортний засіб BMW X5, номер шасі НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 зареєстрований за ОСОБА_2 14 січня 2020року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_17 .(а.с.33).

Транспортний засіб спеціалізований напівпричіп KOGEL модель SNCC 24, номер шасі НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 зареєстрований за ОСОБА_2 06 серпня 2020року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_18 .(а.с.34).

Спеціалізований напівпричіп VAN HOOL марка FS 300, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2 23 жовтня 2019року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_19 .(а.с.35).

Напівпричіп MAGYAR модель SR3MEF номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 26 листопада 2014року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_20 .(а.с.36).

Спеціалізований напівпричіп BURG модель ВРО-12-24Z номер шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 зареєстрований за ОСОБА_2 24 квітня 2019року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_21 .(а.с.37)

Спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марка DAF модель XF 95.480, номер шасі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 зареєстрований за ОСОБА_2 08 квітня 2015року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_22 .(а.с.38)

Спеціалізований напівпричіп - спеціалізований Н/ПР-паливоцистерна - Е, номер шасі НОМЕР_13 , реєстраційний номер НОМЕР_14 зареєстрований за ОСОБА_2 16 червня 2019року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_23 .(а.с.39)

Загальний напівпричіп Н/ПР-цистерна-E VAN HOOL, модель В22066, номер шасі НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_16 зареєстрований за ОСОБА_2 19 серпня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_24 .(а.с.40)

Таким чином, всі вищезазначені транспортні засоби були придбані та зареєстровані за відповідачкою у період перебування сторін у шлюбі, 

Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто.
               
Під час розгляду справи у суді першої інстанції було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу № СЕ-19/104-24/2558-АВ від 06 березня 2024року згідно висновку якої, ринкова вартість спірних транспортних засобів складає: спеціалізований напівпричіп VAN HOOL марка FS 300, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 – 483 391,77грн; напівпричіп MAGYAR модель SR3MEF номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 – 768 302,52грн; спеціалізований напівпричіп BURG модель ВРО-12-24Z номер шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 – 517 956,76грн; спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марка DAF модель XF 95.480, номер шасі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 – 450 412,33грн; автомобіль BMW X5, номер шасі НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 – 1067780,75грн; спеціалізований напівпричіп KOGEL модель SNCC 24, номер шасі НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 – 306 925,80грн; спеціалізований напівпричіп - спеціалізований Н/ПР-паливоцистерна - Е, номер шасі НОМЕР_13 , реєстраційний номер НОМЕР_14 – 811 465,59грн; загальний напівпричіп Н/ПР-цистерна-E VAN HOOL, модель В22066, номер шасі НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_16 – 483391,77грн.

Під час дослідження судом висновку експерта № СЕ-19/104-24/2558-АВ від 06 березня 2024року було виявлено розбіжності у сумі вартості автомобіля BMW X5, номер шасі НОМЕР_11 , реєстраційний номер НОМЕР_12 , проте враховуючи наявний обґрунтований розрахунок, суд взяв до уваги саме суму - 1 067 780,75 грн, що наведена в розрахунковій частині висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та про необхідність здійснити поділ спільного майна подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, а також з урахуванням висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи від 06 березня 2024року щодо визначення вартості спірних об`єктів майна. 

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Згідно частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено статті 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя між сторонами.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначає про незаконність та необґрунтованість рішення суду, яка на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірне майно було придбане ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем, використовувалося нею у підприємницькій діяльності, а тому є особистою приватною власністю та не підлягає поділу.
Також вказувала, що транспортні засоби використовуються нею у господарській діяльності та поділ майна, який здійснив суд, позбавить її можливості заробляти кошти.

Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, відповідачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що спірне майно є її особистою приватною власністю, а тому не підлягає поділу.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України будь-яке майно набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не доведено. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018року по справі №372/504/17.

Крім того, такі доводи відповідачки суперечать її ж вимогам апеляційної скарги, в яких вона все ж допускає поділ спільного майна подружжя, але іншим, ніж визначено судом, чином.

       Решта посилань апеляційної скарги на правові позиції Верховного суду щодо поділу майна, то такі висновки стосуються майна, яке внесено у приватне підприємство, тобто щодо поділу корпоративних права, а тому не стосуються предмету позову у даній справі.

       Запропонований відповідачкою варіант поділу майна подружжя зводиться до незгоди з тим варіантом поділу, що застосував суд, та фактично обґрунтовується особистими бажаннями щодо отримання того чи іншого транспортного засобу у власність, проте об`єктивно нічим не пояснюється.

       Судом враховано пояснення сторони позивача та відповідача щодо варіантів поділу майна та разом з цим переконливих доказів на підтвердження позиції однієї чи іншої сторони у справі судам не надано, тому суд першої інстанції вірно виходив із співмірності вартості спірного майна та стягнення як найменшого розміру грошової компенсації різниці вартості поділеного майна. 

       Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року– залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2024року.

Судді: