ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи: 766/4737/23        
Номер провадження: 22-ц/819/389/24
Головуючий у першій інстанції Ус О.В.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2024 року                                                        м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В. 
суддів: Бездрабко В.О.
Приходько Л.А.,
секретар Андреєва В.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мотальова-Кравець Валерія Юріївна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
встановив:
У серпні 2023 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Петрова Олена Олександрівна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що з 06 жовтня 2007 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, питання про розірвання якого порушив відповідач, звернувшись 13.07.2023 року до Херсонського міського суду Херсонської області з відповідним позовом. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 – донька,- ОСОБА_4 , які після фактичного припинення шлюбних відносин проживають з нею, на теперішній час в Республіці Польща.
Вказала, що в період з лютого 2023 року по травень 2023 року відповідач здійснював виплати на утримання дітей в розмірі 700 доларів США на місяць. У серпні 2023 року перерахував на утримання дітей 500 доларів США, після чого припинив надавати матеріальну допомогу дітям.
Вона працює в типографії, проте після відрахування обов`язкових платежів, розміру її заробітної плати не вистачає на підтримання належного рівня життя дітей, оскільки розмір витрат після вимушеного переїзду до Республіки Польща значно збільшився.
Посилаючись на те, що батько також має брати участь у забезпеченні належного рівня розвитку дітей, оскільки він є здоровою та працездатною особою, володіє професією моряка та працює на іноземних суднах, його середньомісячна заробітна плата становить 2 500 доларів США, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 20 000 грн щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 травня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 15 980 грн щомісячно, розмір стягуваних аліментів підлягає щорічно індексації відповідно до закону, починаючи з 30 серпня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 15 980 грн щомісячно, розмір стягуваних аліментів підлягає щорічно індексації відповідно до закону, починаючи з 30 серпня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття.
Суд стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мотальова-Кравець Валерія Юріївна, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру визначених до стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, зменшивши його до 6 000 грн щомісячно на кожну дитину.
Доводи скарги мотивовано тим, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають виплаті відповідачем щомісяця на кожну дитину, суд першої інстанції не взяв до уваги, що на теперішній час він непрацевлаштований, постійного доходу не має, а термін дії його посвідчення моряка закінчився; на його утриманні перебуває батько похилого віку, який є особою з інвалідністю третьої групи, тому він не має можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.
Визначений судом розмір аліментів (31 960 грн на обох дітей щомісяця) не співмірний з його щомісячним доходом в сумі 540 євро, який він отримував згідно з контрактом від березня 2024року та який навіть не враховуючи жодних витрат для забезпечення своєї життєдіяльності, становить суму меншу суми стягнутих аліментів. Крім того вказав, що судом не взято до уваги факт його тимчасового проживання за кордоном, де він вимушений орендувати житло, вартість якого згідно з договором оренди становить 650 євро за місяць, частину якої у розмірі 70 % сплачує його роботодавець. Натомість, на думку скаржника, судом не було встановлено розмір фактичних витрат відповідачки на утримання дітей, які вона несе самостійно, без врахування державної допомоги їй та дітям як біженцям.
Вважає, що сума в розмірі 6 000 грн щомісячно на кожну дитину буде достатньою та перевищуватиме встановлений прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Петрова О.О. викладені в ній доводи не визнала, рішення суду просила залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач ОСОБА_1 працевлаштований моряком, має дохід в сумі 55 євро в день, працюючи два місяці через два. Той факт, що непрацездатний батько перебуває на утриманні саме відповідача, суд вважав не підтвердженим належними та достатніми доказами.
В процесі розгляду справи суд встановив, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які після фактичного припинення ними шлюбних відносин на момент звернення в позовною заявою у цій справі, проживають з матір`ю.
Згідно з довідкою від 25.08.2023 року SO.53450.1915.2023, виданою за дорученням Президента міста Гливиці інспектором Сабіною Пєхочек 25.08.2023року, позивачка разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.126).
Наведені обставини сторони визнають і не спростовують.
В обґрунтування щомісячних витрат на виховання та розвиток дітей позивачка надала довідки від 06.09.2023 року про те, що ОСОБА_3 є учнем Професійно-технічного училища №4 у Гливицях, а ОСОБА_4 відвідує дитячий садок 5/6 Початкової школи №23 у Гливицях (а.с.119, 124), договір оренди приміщення (а.с.130-132), а також розрахунок Офісу організації та ведення бухгалтерського обліку «Hossa» у м.Гливиці, відповідно до якого її витрати на утримання двох дітей протягом одного місяця складають 6 841,22 злотих (67 112,37 грн) (а.с.112-117).
Відповідно до трудового договору позивачка працює на посаді виробничо-складського працівника та отримує заробітну плату у розмірі 4 474,51 злотих (а.с.120-122).
12.07.2023 року компанія RS Marine Shipmanagement уклала з ОСОБА_1 трудовий договір строком на два місяці з денною заробітною платою 55 євро (а.с.204-206).
З довідки Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби вбачається, що відповідач протягом 2021 - 2022 років періодично перетинав кордон України, останній раз виїхав 21.12.2022 року (а.с.163).
Надані АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунках ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 року по 22.12.2022 року підтверджують те, що відповідач здійснював періодичні перекази коштів на рахунок позивачки з призначенням платежу «дітям на цукерки», а саме: серпень 2023 року (30.08.2023 року - 2 500 грн.), вересень 2023 року (13.09.2023 року - 7 939,70 грн, 12.09.2023 року - 20 050 грн), жовтень 2023 року (17.10.2023 року - 20 050,00 грн, 14.10.2023 року - 502,51 грн), листопад 2023 року (18.11.2023 року - 10 050 грн, 09.11.2023 року - 10 050 грн), грудень 2023 року (12.12.2023 року – 10 050 грн), а також періодичні платежі на рахунок сина (а.с.166-171). 
Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБанк» випискою за договором б/н за період з 01.08.2022 року по 22.12.2023 року (валюта картки EUR), вбачається надходження на рахунок  ОСОБА_1  грошових коштів від іноземних компаній, зокрема 14.04.2023 року 4 090,38 EUR, 13.02.2023 року – 3 783,30 EUR, 12.06.2023 року – 3 692,25 EUR, 10.08.2023 року – 2 800,14 EUR (а.с.172-174).
Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має посвідчення моряка, строк дії якого продовжено до 08.10.2023 року (а.с.207), має батька похилого віку - ОСОБА_5 , 1955 року народження, який є особою з інвалідністю третьої групи (а .с. 50, 140).
Доказів щодо реальних доходів відповідача станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення (травень 2024 року) сторони не надавали.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша-третя статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Такими обставинами є: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З огляду на наведені положення норм права, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені судом першої інстанції обставини, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, між сторонами виник спір щодо розміру належних до сплати відповідачем на утримання дітей грошових коштів, який підлягає вирішенню судом.
Позивачка вважає, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідним та достатнім буде розмір аліментів в сумі 20 000 грн щомісячно.
Відповідач стверджує, що він непрацевлаштований та не має постійного заробітку, тому може сплачувати на утримання сина та дочки лише 6 000 грн щомісячно на кожну дитину.
За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, державою визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За приписами частини третьої статті 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Оскільки позивачка не доводила наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і такі судом не встановлені, відповідно до наведеної вище норми матеріального права суд міг присудити до стягнення із відповідача аліменти у розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину чи у розмірі, який є вищим за мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, лише у разі достатності його заробітку (доходу).
Станом на 01.01.2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в Україні становить 3 196грн.
Згідно із відомостями з наданого відповідачем в квітні 2024 року на вимогу суду першої інстанції останнього контракту про його працевлаштування встановлено, що з 12.08.2023 року ОСОБА_6 працевлаштований на посаду кухаря на судно Patriot (роботодавець RS Marine Shipmanagement N.V.) з орієнтовним періодом роботи 2 місяці. За умовами договору його зведена денна заробітна плата становила 55 Євро (а. с. 205-206).
Отже, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення в цій справі заробітна плата ОСОБА_1 становила 1 650 Євро, що за встановленим НБУ курсом було еквівалентно 69 900грн, щомісяця (55х30х42,3641).
Такий дохід давав суду підстави вважати заробіток (дохід) відповідача достатнім для присудження аліментів на утримання дітей у розмірі, що перевищує встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.
Разом з тим, присудивши на кожну дитину аліменти в сумі 15 980 грн, що дорівнює 5 розмірам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (3 196х5) щомісячно, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, маючи дохід в 55 Євро на день, працюючи 2 місяці через 2, має можливість їх сплачувати.
Відповідні розрахунки такої можливості суд в рішенні не навів, в той час як доводи відповідача з цього приводу не спростовані та система оплати його праці на іноземному судні не встановлена.
Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 при будь-якій системі оплати його праці не може працювати повних12 місяців на рік, то і його щоденний заробіток (дохід) протягом року не може становити 55 Євро. 
Крім того, навіть з врахуванням його щомісячного заробітку у розмірі 1 650 Євро (55х30), що еквівалентно на час ухвалення судом рішення 69 900грн, визначений судом до стягнення розмір аліментів на двох дітей в сумі 31 960грн (15 980 х 2) становить майже 50 відсотків доходів відповідача, що на думку колегії суддів, є завищеним та визначеним без врахування того, що позивачка працевлаштована та за законом має такий же обов`язок щодо утримання дітей, як і відповідач.
Суд апеляційної інстанції, оцінивши надані сторонами та досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності, відповідно до приписів статті 89 ЦПК України, дійшов висновку, що рішення суду підлягає зміні із зменшенням визначеного судом до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розміру аліментів на утримання дітей.
При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню у спірних правовідносинах, колегія суддів враховує інтереси дітей та право неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та вважає, що відповідач як батько має обов`язок та можливість забезпечити цей рівень життя дітей у розмірі 10 000 грн щомісячно на кожну дитину.
Визначаючи наведений розмір аліментів, колегія суддів враховує, що позивачка з дітьми є особами, які вимушено змінили місце свого проживання у зв`язку з дією в Україні воєнного стану і діти потребують підвищеної уваги та допомоги з боку батька, який, стверджуючи, що його діти отримують державну допомогу, доказів, які б підтверджували зазначену ним обставину не надав.
Не підтверджено належними та достатніми доказами також як ту обставину, що відповідач наразі не працевлаштований за наявною у нього професією моряка, так і те, що на момент розгляду судами справи, а саме: з 08.10.2023року, закінчився термін дії виданого на його ім`я посвідчення особи моряка, адже продовження дії наведеного вище документа та працевлаштування залежить в першу чергу від волевиявлення самого відповідача і вчинення ним необхідних для цього дій. До того ж він в апеляційній скарзі посилається на контракт, укладений ним в березні 2024 року із місячним доходом у розмірі 540 Євро, що свідчить про наявні у нього доходи в іноземній валюті та підтверджує його можливість забезпечувати свою та своїх дітей життєдіяльність., а також надавати допомогу непрацездатному батькові, якщо він такої потребуватиме.
Відповідно до вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати у цій справі складаються із судового збору в розмірі 1 073,60 грн, які суд першої інстанції стягнув з відповідача в дохід держави, витрат позивачки на професійну правничу допомогу під час перегляду судового рішення в апеляційному порядку у розмірі 10 000 грн та судового збору в розмірі 1 816,80 грн, сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги.
Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, згідно з частинами шостою та сьомою статті 141 ЦПК України,  якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
За приписами пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Отже, ціна позову у цій справі становить 240 000 грн (40 000 х 6), тому ставка судового збору в сумі 1073,6 грн визначена у мінімальному розмірі (0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб) і не зміниться із зменшенням розміру аліментів до 20 000 грн на місяць (ціна позову – 120 000 грн).
Таким чином, оскільки позивачка за законом звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, суд першої інстанції правильно стягнув із відповідача судовий збір, який належало сплатити при поданні позовної заяви у розмірі 1 073,6 грн, на користь держави та підстави для зміни судових витрат у цій частині у зв`язку із зміною рішення апеляційним судом відсутні.
Разом з тим, зважаючи на зміну апеляційним судом рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру визначених до стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів із 31 960 грн до 20 000 грн щомісячно, що свідчить про часткове задоволення позову, а саме з врахуванням визначеної законом ціни позову у цій категорії справ, - про задоволення позову на 50% (120 000 х 100 : 240 000).
Однак, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 фактично після перегляду рішення в апеляційному порядку задоволені, підстави для застосування частини сьомої статті 141 ЦПК України та для часткової компенсації за рахунок держави понесених відповідачем витрат на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги, як це передбачено, зокрема у разі залишення позову без задоволення, відсутні.
Вирішуючи питання про присудження із відповідача на користь позивачки суми судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, надану їй адвокатом Петровою О.О. під час перегляду рішення в апеляційному порядку, колегія суддів керується положеннями статей 133, 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу віднесені до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які за результатом розгляду справи підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
При цьому передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини друга-шоста статті 137 ЦПК).
Професійну правничу допомогу позивачці в суді першої інстанції та на стадії апеляційного розгляду справи надавала адвокат Петрова О.О. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 15.08.2023 року, за умовами якого адвокат зобов`язалася здійснювати представництво інтересів ОСОБА_2 в судах усіх інстанцій, а позивачка зобов`язалася оплачувати послуги адвоката відповідно до умов договору.
До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачці на стадії апеляційного розгляду справи, адвокат Петрова О.О. крім договору про надання правничої допомоги у справі від 15.08.2023року надала копію додаткових угод №2 до цього договору, укладених з ОСОБА_2 02.10.2024року та 21.11.2024 року, за умовами яких сторони дійшли взаємної згоди, що розмір гонорару який ОСОБА_2 зобов`язана сплатити на користь адвоката за представництво її інтересів у суді апеляційної інстанції у справі №766/4737/23 становить 10 000грн. Оплата гонорару здійснюється протягом двох банківських днів після підписання цієї угоди (пункти 1.1, 1.2 додаткових угод). До заяви додано також акти №1 прийняття-передачі наданих послуг від 11.10.2024 року та від21.11.2024року, за змістом яких сторони договору про надання правничої допомоги підтвердили, що адвокатом у цій справі надані позивачці відповідні правові послуги вартістю 10 000грн та платіжна інструкція, якою підтверджено сплату позивачкою на користь адвоката Петрової О.О. 10 000грн 16.11.2024року(а. с.281-285).
Оскільки сторона відповідача не заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та не доводила неспівмірність цих витрат, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл цих витрат між сторонами.
Разом з тим, зважаючи на зміну апеляційним судом рішення суду першої інстанції шляхом зменшення загального розміру визначених до стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів із 31 960грн (15 980х2) до 20 000грн (10 000х2) щомісячно, що свідчить про часткове задоволення позову, а саме з врахуванням визначеної законом ціни позову у цій категорії справ,- про задоволення позову на 50% (120 000х100:240 000), колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мотальова-Кравець Валерія Юріївна, задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 травня 2024 року частково змінити, зменшивши визначений судом до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4 із 15 980 грн до 10 000 грн (десяти тисяч гривень) щомісячно на кожну дитину.
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якого : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн (п`ять тисяч гривень).
В решті оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року
Суддя Л.В.Пузанова