ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 р. 	Справа № 520/12215/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.06.24  по справі № 520/12215/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
про визнання незаконною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління  Пенсійного фонду України в Харківській області  (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській  області, апелянт), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
-визнати  відмову пенсійного фонду в Харківській області  в перерахунку і виплаті йому пенсії без обмеження згідно зі ст.ст.16,17 Конституції України, а також рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 без обмеження  з 01.12.2022 незаконною;
-зобов`язати Пенсійний фонд в Харківській області з 01.12.2022 перерахувати і виплачувати йому  пенсію без обмеження 10 мінімальними пенсіями за віком.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано незаконною відмову  ГУ ПФУ в Харківській області в перерахунку і виплаті ОСОБА_1  з 20.03.2024 пенсії без обмеження максимальним розміром.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати і виплатити пенсію ОСОБА_1 з 20.03.2024 без обмеження максимальним розміром.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив суд скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  зазначив, що  за змістом частини 1 та 2 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі- Закон №796-ХІІ)  конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Пенсії, передбачені цим Законом, підвищуються відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
В силу частини 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ (далі- Закон № 3668-VІ)  максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (...) законів України (...) "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (...), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до частини 3 статті 67 Закону №796-XII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною,  індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2022 року- 1934 гривні, з 1 липня – 2027 гривень, з 1 грудня -2093 гривні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2023 року- 2093  гривні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2024 року- 2361  гривня.  Відтак, розмір пенсійної виплати позивача з 01.12.2022 становить  20 930,00 гривень, з 01.03.2024 – 23610,00 гривень, оскільки після проведення перерахунків  розмір його пенсії перевищив максимальний.
Апелянт зауважив, що рішення Конституційного Суду України від  20.03.2024 № 2-р(ІІ)/2024 , на яке посилається суд першої інстанції, не містить  положень щодо порядку його виконання, та на даний час не було прийнято відповідного правового акту, який  би регулював порядок здійснення перерахунку пенсії. Не внесені  зміни до ст.2 Закону № 3668- VІ зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-ХІІ  зі змінами, та не внесені зміни до частини третьої статті 67 Закону №796-ХІІ.
Зважаючи на зазначене вище, апелянт наполягав, що у нього відсутні правові підстави не застосовувати до пенсії позивача обмеження максимального розміру, встановлені частиною 3 статті 67 Закону № 796-XII та статтею 2 Закону №3668-VI.
Позивач  своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області  та отримує пенсію по інвалідності 2 групи  відповідно до Закону №796-ХІІ.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі № 520/9923/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ  в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову Пенсійного фонду в Харківській області, оформлену листом від 19.01.2023 «Про розгляд звернення» в перерахунку ОСОБА_1 пенсії із зарплат, згідно з висновком судово-економічної експертизи № 6125, складеної 28.08.2006 Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса з 01.12.2022 - протиправною. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести з 01.12.2022 ОСОБА_1 перерахунок пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, із заробітної плати згідно з висновком судово-економічної експертизи № 6125, складеним 28.08.2006 Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса , а саме за травень 1986 року - 1457,53 руб. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На виконання судового рішення у справі № 520/9923/23   позивачу було проведено перерахунок пенсії згідно з рішенням відповідача  № 963310142796 , після якого  розмір пенсії позивача з надбавками склав 41578,10 грн.
Враховуючи норму ст. 67 Закону №796-ХІІ, розмір пенсійної виплати позивача з обмеженням її граничного розміру на рівні десяти прожиткових мінімумів з 01.12.2022 склав 20 930 грн.
В подальшому позивачу було проведено перерахунок пенсії у зв`язку з індексацією заробітку з 01.03.2023 та з 01.03.2024, після проведення яких розмір його пенсії з надбавками з 01.03.2023 склав 43078,10 грн, проте до виплати йому призначена пенсія у розмірі 20930,00  грн, а з  01.03.2024 його розмір пенсії  склав 44685,30 грн, проте до виплати йому призначена пенсія у розмірі 23610,00  грн.
Не погоджуючись із такими обмеженнями, позивач 08.02.2024 та 12.03.2024  звертався до ГУ ПФУ в Харківській області з відповідними заявами про перерахунок його пенсії без застосування обмеження її розміру.
Листами ГУ ПФУ в Харківській області  від 01.03.2023 та від 18.03.2024 позивачу було відмовлено у задоволенні його вимог із  посиланням на ст.67 Закону №796-ХІІ та  ст.2 Закону № 3668-VI, відповідно до  положень яких максимальний розмір  пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що в грошовому еквіваленті з 01.12.2022 складає суму 20 930,00 грн, а з 01.03.2024 – 23 610,00 грн, якою обмежено розмір пенсії позивача.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо обмеження розміру  його пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 20.03.2024 - дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.03.2024 № 2-р(ІІ)2024, стаття 67 Закону №796-XII не містить норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки припис статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, які поширювали свою дію на Закон №796-XII, зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII зі змінами визнано неконституційними, а відтак обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами пенсії позивача з вказаної дати є протиправним.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважав за можливе визнати незаконною відмову ГУ ПФУ в Харківській області в  перерахунку і виплаті позивачу з 20.03.2024  пенсії без обмеження максимальним розміром, а також зобов`язати ГУ ПФУ  в Харківській області перерахувати і виплатити позивачу пенсію з 20.03.2024 без обмеження максимальним розміром.
Водночас, позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.12.2022 по 19.03.2024 включно вважав такими, що задоволенню не підлягають, оскільки припис статті 2 Закону №3668-VI, що поширює свою дію на Закон №796-XII, та припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII, які встановлювали обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню органом Пенсійного фонду України.
З приводу посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року  № 7-р (ІІ)/2022, суд зауважив, що цим рішенням  не визнавались неконституційним приписи статті 2 закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 796-ХІІ, за яким позивач отримує пенсію, тому вказані посилання позивача є необґрунтованими. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в межах перегляду, та зазначає. 
Частиною другою статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796-XII.
Відповідно до статті 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною першою статті 54 Закону №796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Згідно з частиною третьою статті 67 Закону № 796-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Так само, у силу частини першої статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Предметом даного спору є протиправність відмови пенсійного органу у здійснення позивачу з 01.12.2022 перерахунку пенсії без обмеження пенсійної виплати максимальним розміром.
Так, обмеження максимального розміру пенсії вперше введені в дію Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011.
За змістом положень статті 2 Закону № 3668-VІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №796-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Аналогічне положення з 01.10.2011 передбачено у частині третій статті 67 Закону №796-XII.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2023 у справі № 380/12268/20 та 05.09.2023 у справі № 120/1602/23, норми пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 3668-VІ є лише частиною вказаного нормативно-правового акту, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності названим  Законом та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до  вступу в силу даного Закону.
З часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ).
До того ж, норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 67 Закону № 796-XII.
Отже, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 15.05.2019 у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 у справі №161/14321/16-а, від 10.12.2020 у справі №580/492/19, які враховані судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.
Наявними у матеріалах справи протоколами перерахунку пенсії (версія: 1.6.78.1) підтверджено, що внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір з 01.12.2022 склав 41578,10 грн, з 01.03.2024 - 44685,30 грн отже, перевищив максимальний, а тому позивачу до виплати призначена пенсія з 01.12.2022   у розмірі 20 930,00 грн, а з 01.03.2024 -23610,00  грн.
Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних відносин підлягали застосовуванню положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Поряд з цим, колегія суддів враховує, що 20.03.2024 Конституційний Суд України ухвалив Рішення №2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон  № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII зі змінами.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення міститься у ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України".
Крім того, у ст.97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні може встановити порядок і строки їх виконання.
У пункті 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(II)/2024 визначено, що припис статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, Конституційний Суд України у рішенні від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 визначив, що припис ст.2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII зі змінами, припис першого речення ч.3 ст.67 Закону №796-XII зі змінами, втратили чинність 20.03.2024.
За таких обставин та норм права,  колегія суддів вважає, що саме з 20.03.2024 норми про обмеження максимальним розміром пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підлягають до застосування.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що з 20.03.2024 відповідач не мав правових підстав обмежувати пенсію позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Посилання апелянта на відсутність у рішенні Конституційного Суду України  від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 положень щодо порядку його виконання та про те, що не прийнято відповідного правового акту, який  би регулював порядок здійснення перерахунку пенсії, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зазначене твердження спростовується самим рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024, де зазначено, що припис статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Колегія суддів  не приймає посилання апелянта на юридичну позицію, викладену Конституційним Судом України у Рішеннях від 02.03.1999 № 2-рп/99, від 17.03.2005 № 1-рп/2005, від 19.06.2001 № 9-рп/2001, від 26.12.2011 № 20-рп/2011, від 22.05.2018 № 5-р/2018, оскільки предметом розгляду Конституційного Суду України у зазначених справах було вирішення питань щодо відповідності Конституції  України нормативно-правових актів, які  не стосуються  правовідносин у справі, що розглядається. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з  рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. 242, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 по справі № 520/12215/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін