ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 175/3271/20
провадження № 51-3033 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду(далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
захисників                                                ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого                                              ОСОБА_8 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2024 року та захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2024 року стосовно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя  

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області вироком від 22 серпня 2022 року засудив ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 січня 2024 року змінив вирок суду стосовно ОСОБА_8 : перекваліфікував його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 357 КК та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - НМДГ), що становить 850 грн; на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 цього Кодексу; у решті судове рішення залишив без змін.
За вироком суду, з урахуванням змін, внесених ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
24 червня 2020 року о 09:16  ОСОБА_8 , як Обухівському селищному голові, у приміщенні Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (вул. Центральна, 35, смт Обухівка), слідчий Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 пред`явив та надав копію ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року про проведення обшуку в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020040030001132. 
На примірнику ухвали, яка була у слідчого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 власноруч поставив свій підпис, тобто засвідчив указаний факт.
Після оголошення слідчим початку проведення обшуку ОСОБА_8 висловив намір покинути місце обшуку, тоді відповідно до ч. 3 ст. 236 КПК слідчий ОСОБА_9 роз`яснив ОСОБА_8 , що він не може покинути місце проведення обшуку, оскільки він, як посадова особа, отримав копію ухвали про проведення обшуку.
У цей час у ОСОБА_8 , який визначив ухвалу суду як таку, що перешкоджає йому залишити місце проведення обшуку, виник злочинний умисел, спрямований на пошкодження офіційного документа, а саме ухвали слідчого судді від 17 червня 2020 року, з метою створення можливості для залишення місця проведення вказаної слідчої дії. 
ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на пошкодження офіційного документа, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, в особистих інтересах, маючи на меті покинути місце проведення слідчої дії, вихопив із рук слідчого Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року № 932/7024/20 та пошкодив її, розірвавши на чотири частини, тим самим привів її у стан, не придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , не погодившись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 74 КК від призначеного за ч. 1 ст. 357 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 КК, в порушення приписів ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не роз`яснив останньому право на звільнення від кримінальної відповідальності. 
Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 - закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції неправомірно використав проти ОСОБА_8 його відмову від дачі показань. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалось неповноважним слідчим ОСОБА_9 , оскільки він був свідком у цій справі, а відтак зібрані ним докази є недопустимими. Крім того, вказує на те, що висновки суду першої інстанції щодо показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є суперечливими та свідчать про упередженість суду.
На касаційну скаргу захисника прокурор Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_13 подав письмові заперечення, в яких, із наведенням відповідних аргументів, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав частково доводи своєї касаційної скарги, просив звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК за закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК, проти задоволення касаційної скарги захисника заперечував.
Захисники підтримали доводи своєї касаційної скарги, просили її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення, а кримінальне провадження - закрити, проти задоволення касаційної скарги прокурора заперечували.
Засуджений ОСОБА_8 підтримав позицію своїх захисників, водночас не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності. 
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У поданих касаційних скаргах прокурор та захисник покликаються на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.
Вимогами ст. 370 КПКвстановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за  своїм внутрішнім  переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому  дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку. 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції встановив, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 суди зробили на підставі досліджених доказів, врахувавши показання свідків  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;
а також дані, що містяться у:
- протоколі огляду предмету від 09 липня 2020 року з додатками до нього, відповідно до якого було проведено огляд 4 шматків паперу, а саме пошкодженої копії ухвали;
- протоколі огляду відеозапису від 18 липня 2020 року щодо подій, які сталися під час обшуку кабінету № 1 Обухівської селищної ради, коли ОСОБА_8 пошкодив копію ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук;
- висновку судової трасологічної експертизи № 19/104-7/5/448 від 24 липня 2020 року, відповідно до якого чотири фрагменти аркушів паперу, вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , раніше складали одне ціле, розділені внаслідок розриву.
Також суд першої інстанції, проаналізувавши показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , не взяв їх до уваги, оскільки ці свідки є службовими особами Обухівської селищної ради, їхні показання в цілому обумовлені робочими зв`язками та не спростовують доказів обвинувачення.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК.
Суд апеляційної інстанції, врахувавши норми кримінального та процесуального законів, практику Верховного Суду, а також встановлені фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що обвинуваченим ОСОБА_8 була пошкоджена копія ухвали слідчого судді, а не оригінал, який зберігається у місцевому суді, процесуальну можливість отримання ще однієї копії судового рішення, дійшов висновку про те, що зазначена копія ухвали слідчого судді за цих конкретних обставин не є особливо важливим документом, та перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч. 2 на ч. 1 ст. 357 КК, як пошкодження офіційного документу, вчинене в інших особистих інтересах, з чим погоджується й колегія суддів.
Крім того, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 357 КК, зважив на те, що на час апеляційного перегляду за цим Законом минули строки давності, визначені п. 1 ч. 2 ст. 49 КК, та дійшов висновку про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
У касаційній скарзі захисник вказує на те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалось неповноважним слідчим ОСОБА_9 , оскільки він був свідком у цій справі, а відтак зібрані ним докази є недопустимими.
Відповідно до ст. 77 КПК прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Як убачається з матеріалів провадження, 26 червня 2020 року начальник СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 доручив проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020040030001307 від 26 червня 2020 року слідчому Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , який відповідно до своїх повноважень, визначених ст. 40 КПК, цього ж дня, 30 червня та 07 липня 2020 року допитав свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , отримав дозвіл слідчого судді та провів тимчасовий доступ до речей і документів, а також оглянув речовий доказ.
13 липня 2020 року постановою прокурора було визначено підслідність кримінального провадження № 12020040030001307 від 26 червня 2020 року за СВ Дніпровського районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 14 липня 2020 року начальником СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було доручено слідчому Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 . Отже, з 14 липня 2020 року досудове розслідування в даному кримінальному провадженні проводив слідчий ОСОБА_21 , який допитав слідчого ОСОБА_9 в якості свідка.
Суд апеляційної інстанції, на думку Суду, правильно вказав на те, що слідчий ОСОБА_9 на законних підставах проводив досудове розслідування кримінального провадження, підстав для заявлення ним самовідводу, відповідно до вимог ст. 77 КПК - не було, будь-яких клопотань, заяв чи відводів цьому слідчому, зокрема і щодо його упередженості, сторона захисту в порядку ст. 81 цього Кодексу не заявляла.
Відтак доводи захисника про здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні неповноважним слідчим ОСОБА_9 та недопустимість зібраних ним доказів колегія суддів уважає безпідставними.
Щододоводів захисника про упередженість суду першої інстанції до свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та порушення презумпції невинуватості ОСОБА_8 , то колегія суддів уважає їх такими, що в цілому не спростовують об`єктивність ухвалених стосовно ОСОБА_8 судових рішень.
Прокурор у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 74 КК від призначеного за ч. 1 ст. 357 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 КК, в порушення приписів ст. 285 КПК не роз`яснив обвинуваченому право на звільнення від кримінальної відповідальності. 
Приписами ст. 285 КПК установлено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності: 
- особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність;
- особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення;
- підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18, провадження № 51-413 кмо 21), за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК  суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
Нероз`яснення судами першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_8 із ч. 2 на ч. 1 ст. 357 КК, призначив відповідне покарання та, врахувавши положення ч. 5 ст. 74 КК, звільнив засудженого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу.
Водночас суд апеляційної інстанції не виконав вимоги ч. 2 ст. 285 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому права бути звільненим від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, й, не роз`яснивши ОСОБА_8 положення ст. 285 КПК, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.
Разом із цим, на думку колегії суддів касаційного суду, вказану помилку суду апеляційної інстанції можливо виправити в касаційному порядку.
Згідно із ч. 8 ст. 284 КПК звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою.
Під час касаційного перегляду ОСОБА_8 у судовому засіданні надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Відтак, враховуючи наявність передбачених ст. 440 КПК повноважень у касаційного суду на закриття кримінального провадження при встановленні обставин, передбачених ст. 284 КПК, висловлену ОСОБА_8 згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, суд касаційної інстанції у цьому кримінальному провадженні має процесуальну можливість ухвалити остаточне рішення.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягають скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.
Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК за закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК.
Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 357 КК закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
            Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                             ОСОБА_3